226 
nylig af egget udslupne væggelus en paa seks ben løbende skabning, 
som i alle henseender er en miniaturudgave af forældrene og i alt 
væsentligt allerede er, hvad den efter nogle faa ugers udvikling skal 
være som voksen. 
Med hensyn til legemsform er de to snyltere i høi grad hinandens 
modsætninger. Begge er de sterkt sammentrykte i én og brede i en 
anden retning; men hos loppen er legemet sammentrykt fra siderne, 
mens det hos væggelusen er sammentrykt i vertikal retning, saaledes 
som gjennemgaaende hos hemiptera (se fig. 63). 
Den modbydelige lugt, som følger med væggelusen vilde være 
nok til, at man bekjæmpede den og ikke skjøttede stort om at studere 
dens levevis; men denne lugt forsvinder fuldstændigt efter dyrets død, 
og saa er nu heller ikke alt ved dyret bare simpelhed, og anven- 
Fig. 63. Skematisk snit gjennem kroppen paa en loppe og en væggelus. 
deisen af mikroskopet vil ogsaa hos dette dyr afsløre mange ting af 
interesse. 
Vil man undersøge insektet, maa man dræbe det enten ved at 
d} r ppe det i kogende vand eller ved i nogen tid at udsætte det for 
lugten af hakkede laurbærblade. I begge tilfælde forsvinder dyrets 
ækle lugt. Endog til de største, som dog ikke bliver over 6 mm. 
lange, maa man ved undersøgelsen benytte sig af fine tænger, da den 
umiddelbare berørelse med fingrene let vilde beskadige det skrøbe- 
lige dyr. 
Er dyret fuldvoksent, har det en mørk rustrød farve, hist og hér 
med sorte pletter paa bagkroppen. Hovedet og forkroppen er noget lysere 
end det øvrige af dyret. Af legemets tre afsnit er hovedet (fig. 64) det 
mindste. Bagkroppen er aflang og af større bredde end længde. 
Øinene danner fremspringende knuder paa siderne, og grunden for 
munddelene rager temmelig sterkt frem, saaledes at hovedet som helhed 
faar et femsidet omrids. 
