228 
gjennembores, før man kan komme til dem. Derfor bider ikke vægge- 
lusen ligesaalidt som loppen, og det er mindre nøiagtigt at tale om 
bid af væggelns eller lopper (se fig. 66). 
Af de to par børster er det ene (mandiblerne) meget kraftigere 
end det andet (maksillerne), som er yderst fine og fint sagtakkede i 
den trie ende. Hver af mandiblerne har en fremspringende list, langs 
hvilken den tilsvarende maksille glider, og saaledes forenes de fire 
børster til et boreredskab. Som bekjendt kan det ved dette bore- 
redskab frembragte saar være i høi grad smertefuldt og kan fremkalde 
ganske sterk betændelse. Dette synes ikke at skrive sig fra nogen 
slags gift (?), men snarere fra selve stikkets finhed, ligesom jo ofte netop 
stikket af en fin naal kan være særlig smertefuldt. For at fuldstæn- 
diggjøre beskrivelsen af væggelusens hoved maa vi endnu med nogle 
ord omtale antennerne og øinene. 
Fig. 66. Yæggelusens boreapparat; forst. Fig. 67. Antenne (følehorn) af 
(Øverst og nederst de takkede maksiller; væggelus (forst.). 
mellem dem en lancetformet mandibel.) 
Antennerne udgaar fra oversiden af den del af hovedet, som ligger 
mellem øinene og nebbets grund. De udmerker sig ved sit ringe 
antal led (man kan kun se fire). Det første led er lidet og sterkt, 
mens de tre andre er lange og, med undtagelse af andet led, meget 
tyndere, i virkeligheden af tykkelse som et menneskes haar. Med 
hensyn til det ringe antal af antennernes led og deres smekkerhed,. 
stemmer væggelusen med den afdeling af hemiptera , som sammen- 
føies under navnet heteroptera. Man tænker sig ialmindelighed anten¬ 
ner sammensatte af et stort antal led, og saa er ogsaa i virkeligheden 
tilfældet hos det store flertal af insekter, men ikke hos heteroptera.. 
Som hele det øvrige legeme hos væggelusen er ogsaa antennerne 
dækket af haar, som uden tvil i større eller mindre grad staar i 
følelsens tjeneste. Henimod antennernes rod er haarene meget grovere 
end henimod spidsen. Det sidste led er lidt fortykket i enden og er 
rimeligvis antennens mest følsomme del (fig. 67). 
Øinene er sorte og sterkt fremstaaende (se fig. 63). Væggelusen 
danner forsaavidt en undtagelse mellem hemiptera , som den ikke for- 
