237 
Eskimoernes organisme kan lempe sig saa udmerket efter det 
haarde klima, at det er rent ud forbausende. Men dog opnaar de 
sjelden høiere alder end 50 aar. De hænger saa fast ved sit føde¬ 
sted og sit usle liv, at det næsten er en umulighed at rive dem løs 
fra deres ishuler. De lider naar de kommer under mildere tempera¬ 
turforhold og er da i høi grad udsatte for smitsomme sygdomme. 
Mens eskimoen spiser med graadighed og trænger rigelig næring, 
kan mange af stammerne i Sahara nøie sig med forbausende lidet 
baade af næring og drikke og alligevel udføre anstrængende reiser 
og jagttog; at udholde dages absolut faste paa reiser hører blandt dem 
til det almindelige. 
I Kalahari bor bachimanerne, en stamme, som i endnu høiere 
grad formaar at udholde hunger, men som tillige har den merkelige 
evne i forbausende kort tid at kunne gaa over fra skeletagtig mager- 
hed til temmelig sterkt embompoint. 
Hos alle beboere af ørkener og store sletter har synet og tildels 
ogsaa hørelsen udviklet sig i forbausende grad. Hertil kommer ogsaa 
hvad man kunde kalde en synets hukommelse, idet de har en mer¬ 
kelig evne til at gjenkjende selv de svagest udviklede eiendommelig- 
heder ved en gjenstand, som de engang har seet. Og dog kan disse 
folk ikke kjende igjen sine egne træk paa et portræt. Ser de sit 
eget billede paa et fotografi kan de let tro, at billedet skal forestille 
en hest eller lignende! 
Beboerne af de store skove er overordentlig sky. Sjelden faar 
man se et glimt af dem, og derfor kjender man endnu slet ikke stort 
til dem. Saaledes er det med beboerne af de store skove paa Malakka, 
Sumatra, Ceylon, Borneo o. s. v. Handelsmanden, som trænger frem 
gjennem skovene for at tuskhandle med dem, lægger sine varer fra 
sig ved et eller andet større træ og trækker sig saa tilbage. Naar 
han saa efter en kortere eller længere tids forløb vender tilbage til 
stedet, finder han istedetfor sine varer henlagt det for dem ydede 
vederlag. 
Sæderne hos disse meget duelige og udholdende jægerfolk er saa 
lige hinanden, at de forskjellige iagttagere betjener sig næsten af 
samme ordlag ved skildringen af Malakkas manthras, Sumatras. 
koubous og det ækvatoriale Afrikas skovbeboere. 
Om akkaerne, ved Nilens kilder, fortæller Schweinfurth, at 
de er i besiddelse af en aldeles forbausende behændighed og tillige 
