241 
jagtvaaben, men denne brng er da ogsaa saagodtsom deres eneste 
beskjæftigelse hele livet igjennem. Derimod er det dem saagodtsom 
umnligt at forbedre sine vaaben eller at erstatte dem med fuldkomnere 
— det er som om vaabnene udgjorde en del af deres nbevægelige 
individualitet. Australerne har aldrig optaget brugen af bue, som dog 
fra umindelige tider har været kjendt af deres naboer. De forstaar 
sig ikke paa pottemageri, og synet af kogende vand sætter dem i høi 
grad af forbauselse. 
Heller ikke polynesierne, som allerede før Kolumbus’s tid stod i 
forbindelse med Amerikas civiliserede nationer, kjendte til lervarer, 
som dog var godt kjendt af fidjierne. Ogsaa Europas ældste, præ- 
historiske race har vist denne samme træghed og den samme mangel 
paa evne til hurtigt at kunne gjøre fremskridt. 
Bachimanerne, som ofte lider under hungersnød, bor midt inde mel- 
lem hyrdefolk; men i aarhundreder efter aarhundreder har de ikke 
bemægtiget* sig kvæghjorder uden for at dræbe dem, og de har ikke 
havt sans for at holde liv i noget af det kvæg, de har røvet, og op- 
drætte kvæghj order. 
Ordforraadet afgiver unegtelig et vidnesbyrd om et folks ideer, 
om disses natur, mængde og forskjelligartethed. Det er umuligt 
at et menneske, som har talrige intellektuelle og moralske behov, 
og som forstaar baade at bruge sine øine og at erindre, kan hjælpe 
sig uden et stort ordforraad, og dette staar altsaa i direkte forhold 
til hjernevirksomheden. 
Man har regnet, at det kinesiske sprog, som er udtrykket for en 
gammel civilisation, vel inkrusteret i ialmindelighed rummelige hjerner, 
omfatter 70 000 ord. I vort sprog findes der 30—40 000 ord. 
Gfothe og Voltaire, som har skrevet saa meget, brugte ikke mere 
end 20 000 ord. Shakespeare brugte ikke mere end 15 000 
og det gamle testamentes forfattere kun 5 642 ord. Disse tal giver 
os imidlertid ikke noget maal for, hvad der er nødvendigt til dagligt 
brug; thi man taler ikke saaledes, som man skriver. Max Muller 
anslaar antallet af de ord, man benytter sig af i almindelig samtale, 
til 3—4000. Dette gjælder dog kun den dannede englænder, som 
læser de nitten af tyve udkommende bøger, og som staar langt over 
den udannede bonde, som kan nøie sig med omkring 300. 
Antallet af de ord, man forstaar, er altid* meget større end antal¬ 
let af dem, man bruger, og selv den illitterære bonde, som arver et 
16 
