242 
rigt sprog, faar med det samme en stor evne til at udvide sit ord- 
forraad. 
De vilde har ialmindelighed kun 300 ord til sin raadighed. De 
har navn paa alle gjenstande, som omgiver dem, men de mangler 
næsten bestandig ord for at udtrykke disse gienstandes egenskaber og 
indbyrdes forhold eller for at beskrive de fænomener, de bliver 
vidner til. 
Tasmanierne, som man har villet erklære for næsten ligesaa 
intelligente som enropæerne, kan ikke sige om en gjenstand om den 
er haard, blød, kort, rund, lang eller lignende, idet de ikke har beteg¬ 
nelser for disse begreber. For at udtrykke, at en gjenstand er rund, 
siger de, for at nævne et eksempel, at den ligner maanen. Man har 
jo ogsaa erfaring for, hvor vanskeligt det er, at overføre til største¬ 
parten af de vildes sprog selv en saa enkelt ordforbindelse som 
„Fader vor u uden at danne sammensatte og ofte næsten ufattelige 
ord. Naar negerne skal synge, gjentager de stadig en og samme, af 
faa ord bestaaende sætning, og ofte bruger de blot et eneste ord, 
f. eks. navnet paa den reisende, som de ledsager, eller endog kun 
en stavelse. 
Veddaerne har ikke ord for farver eller tal. 
En konstant eiendommelighed for alle primitive sprog er anven¬ 
delsen af omskrivninger, idet man lader de ord, som betegner en 
gjenstand ogsaa betegne alle de handlinger for hvilke denne gjenstand 
er aarsag eller midtpunkt. Men det er umuligt, ved hjælp af disse 
ord, at gjøre sig forstaaelig uden ved gebærder, som knytter sig til 
ethvert af dem for at betegne i hvilken betydning, ordet anvendes. 
De vildes sprog kan derfor ikke tales uden gebærder. Bachimanerne, 
som ikke har egennavne, som skiller den ene fra den anden, kan ikke 
gjøre sig forstaaelige for hinanden i mørket. Det samme var i end 
høiere grad tilfældet hos rødhuderne. Hos disse spillede gebærderne 
en saadan rolle, at de kunde føre en samtale med hinanden uden an¬ 
vendelse af ord. 
Naar man for enkelte vilde sprog har opført et meget stort ord- 
forraad, da skriver dette sig fra, at betegnelsen for de forskjellige 
gjenstande stadig skifter, saaledes at to stammer af vilde, som har 
kunnet forstaa hinanden, men som har været fjernede fra hinanden 
kun nogle faa aar, ikke længeré, naar de igjen træffer sammen, kan 
