246 
bestræbeisér og deres mod. De har ogsaa vundet anerkjendelse for 
de vundne resultater. Lad os saa se paa disse. Jeg vil i dette 
purkt alene holde mig til hr. Hyades, medlem af kommissionen for 
Kap horn, som har gjort os bekjendt med dem og beundret dem. 
Han har seet, siger han, rundt omkring missionsanstalten ildlændere, 
som frivilligt havde samlet sig om civilisationen, og som dyrkede kjøk¬ 
kenhaver og opdrættede kvæg. Men dog slutter han med, at om 
missionærerne ikke har været saa heldige at udbrede civilisation om¬ 
kring sig i den udstrækning, som deres anstrængelser kunde fortjene,, 
saa ligger skylden hos ildlænderne selv, som, uagtet de er skikkede 
til at modtage civilisation, dog ikke holder af at underkaste sig den, 
men derimod helst vender tilbage til sine piroger, det ubundne, om¬ 
flakkende, sorgløse liv. Han siger fremdeles, at de ikke synes i 
nævneværdig grad at have forandret sig siden dengang, man for 170 
aar siden for første gang stødte paa dem. Han anfører ogsaa én 
omstændighed, som lader os faa et indblik i deres udviklingsevne. 
Han siger nemlig: De ildlændere, som til stadighed opholder sig ved 
den engelske mission, taber lidt efter lidt evnen til at sørge for sine 
fornødenheder ved den indenlandske industris hjælpemidler. Saaledes 
formaar mange af dem ikke længere at bygge en piroge, denne far¬ 
kost, som er absolut nødvendig for ildlændernes liv. Der ligger i 
dette en fare, som missionens leder har havt aabent øie for. Uden 
at lære noget, glemmer da de stakkels folk det lille, som de kan, det 
som er en livsbetingelse for dem. Men ikke nok hermed. I v-irke- 
ligheden, tilføier Hyades, er der en anden alvorlig fare tilstede, 
som truer Ooshooiamissionens fremtid, og det er, at lungetæring i løbet 
af de sidste aar har krævet mange offre blandt de ildlændere, som 
har samlet sig om missionen. 
Ved en fornyet undersøgelse i 1884 viste det sig at af omkring 
950 ildlændere havde missionen kun formaaet at samle om sig 25, 
mens de øvrige levede sit vildmandsliv. Dette maa dog siges at være 
et magert resultat efter 25 aars anstrængelser, ligesom det ogsaa af- 
giver et bevis paa i hvilken grad ildlænderne formaar at gjøre sig 
fortrolige med vor civilisation. 
Tæringssygdomme har, under indflydelsen af lignende forhold 
decimeret og decimerer fremdeles polynesierne. Dor bedre at forstaa 
dette fænomen, behøver vi blot at kaste et blik paa, hvorledes det 
