247 
gaar med vore (de franske) unge rekrutter fra landet, særlig fra en¬ 
kelte provinser, naar de indesluttes i vore kaserner. Hjemve en be- 
mægtiger, sig dem og fører dem til melankolikernes svindsot — akku¬ 
rat det samme, som man har iagttaget blandt polynesierne. Det 
kommer ikke alene af, at de unge mennesker savner hjemmet men 
end mere af, som en kjendt læge (Laségue) siger, at disciplinen og 
den strenge subordination sætter dem i en stadig tilstand af ængstelse 
og uro. Samtidig med at de føler tabet af sin frihed, hviler hele 
deres organisme under en tvang og under omgivelser, som er aldeles 
forskjellige fra deres hjemstavns. 
Skolebørn, som lider under sterk overanstrængelse, kommer at 
frembyde lignende symptomer. 
IV. 
Der gives i virkeligheden ikke nogen kosmopolitisk art menne¬ 
sker; begreberne art og kosmopolitisme er i og for sig selvmodsigende, 
idet artsforskjellighederne væsentlig hidrører fra de forskjellige af den 
geografiske beliggenhed afhængige forhold. Der gives vel fugle, som 
man træffer næsten overalt, fordi de ikke nogetsteds tager fast op- 
hold, men kosmopolitiske arter gives der, egentlig talt, ikke. Man 
har anført hunden som eksempel — men hundenes artsenhed er en 
hypothese, som reducerer sig til intet, alene ved den kjendsgjerning, 
at man finder forskjellige hunde i forskjellige strøg i den kvarternære 
periode, da man endnu ikke havde husdyr. Woldrich har paavist, 
at hver egns kvarternære hunde har ligheder med enkelte racer af 
nutidens hushunde i samme egne. 
Mennesket har selvfølgelig paa grund af sin intelligens og sine 
rige hjælpemidler fra en høit udviklet industri let for at akklimatisere 
sig, idet det selv ændrer de omgivelser, i hvilke det er sat til at leve 
og forstaar at afsvække eller aldeles overvinde de forskjellige klimaters 
farer. Europæeren fra den tempererede zone vilde ikke kunne holde 
ud 8 dage i polarlandenes vinter uden en hel del vel beregnede for- 
sigtighedsregler og vor civilisations hjælpemidler. 
Europæeren, som nedsætter sig paa Afrikas vestkyst, som hver 
dag tager kinin, drikker rødvin og spiser salat, trodser, om han ikke 
akklimatiseres, de for ham ellers dødbringende klimatiske forhold. 
Men denne evne har sine grænser, og man vilde le ad den, som vilde 
