258 
drage den fuldt sikre slutning, at i den paleolitiske tid var det 
omtalte omraade ikke tilgjængeligt for mennesket, hvilket igjen maa 
have staaet i sammenhæng med disse egnes nedisning. Da isen siden 
smeltede, og mennesket indvandrede, havde mennesket hævet sig til 
det kulturstadium, som angives ved den slebne flint. At mennesket 
fandtes i Europa idetmindste allerede under den sidste nedisning, kan 
selvfølgelig ikke betviles. Sandsynligvis fandtes mennesket her endog 
i den interglaciale periode og muligens allerede ved den første ned- 
•sning. De preglaciale lag har derimod endnu ikke givet noget 
fuldt sikkert vidnesbyrd om menneskets eksistens i Europa paa den 
tid da de dannedes. 
Det er nu at merke, at heller ikke levninger af mammuten fore¬ 
kommer i afleiringerne ovenpaa den sidste istids moræner, og at man 
heraf synes at kunne drage den slutning, at mammuten ikke har over- 
levet denne tid. Spørgsmaalet om det paleolitiske menneskes samti- 
dighed med dette dyr er endnu meget omstridt. Naar man i en flod- 
afleiring træffer et paleolitisk redskab sammen med et mammutben, 
saa er nemlig dermed slet ikke bevist, at begge er samtidige, thi det 
sidste kan stamme fra et ældre lag. Dette er ogsaa i virkeligheden 
det mest sandsynlige i alle de tilfælde, hvor kun enkle ben og ikke 
hele skelettet flndes. Men selv om saadanne forekommer, kan mam¬ 
muten, hvad Japetus Stenstrup har paapeget, alligevel være 
betydelig ældre, da den her, ligesom i Sibiriens frosne jord, kan have 
ligget indefrossen i aartusener før flodafleiringernes opkomst. Thi vi 
maa huske paa, at disse flodafleiringer antages at stamme netop fra 
istiden. De mammutlig, som, naar jorden tiner ved de sibiriske floders 
kyster, rutscher ned til flodstranden, kan der indleires sammen med 
redskaber, stammende fra Sibiriens nuværende indvaanere, sammen med 
nutidens flodmuslinger o. s. v., og en fremtidens geolog skulde deraf 
kunne drage den fuldstændig urigtige slutning, at mammuten har levet 
mange aartusener senere, end det i virkeligheden er tilfældet. Man 
har ganske vist anført, at der har været fundet ben af baade mam¬ 
mut og næsehorn, som skulde være kløvede, for at marven kunde ud- 
tages, men Steenstrup, den største autoritet paa dette omraade, mener, 
at man her har havt at gjøre med ben, som er sprukne itu ved 
atmosfærisk indvirkning, og det saameget sikrere, som man ikke har 
kunnet paavise noget merke efter de slag, som skulde have kløvet 
benet, hvilket derimod altid kan iagttages paa virkelig marvkløvede 
