266 
affald og redskaber fra den paleolitiske tid, mens det selv er flere 
tusen aar yngre. De seneste fund synes imidlertid at bevise, at de 
ældste paleolitiske menneskelevninger, som man kjender, og som anta- 
ges at bave været samtidige med mammuten, det uldhaarede næsekorn, 
kjæmpehjorten m. f., at disse i virkeligheden tilhører en eiendommelig 
lavtstaaende race, som man har kaldt for neanderdalracen. Sit 
navn har den faaet af den berømte hovedskalle, som i 1856 blev 
fundet i en liden hule i Neanderdalen mellem Diisseldorf og Elberfeld. 
Først beskrevet af Schaff hausen, har den senere „paa grund af sine 
raa, lavt staaende træk med de vældige øienbrynsbuer, den yderst 
lave pande og isse o. s. v. med rette været gjenstand for en livlig 
diskussion mellem de lærde u (Gr. R e t z i u s). Men efterat V i r c h o w 
havde udtalt den formodning, at den ved sygdom havde faat en noget 
misdannet form, blev den i lang tid igjen ignoreret. En underkjæve, 
som i 1865 blev fundet af E. Du pont i en hule i Belgien er bekjendt 
som den ligeledes meget omstridte „kjæve fra la Naulette.“ „Den 
viser flere merkelige eiendommeligheder, saavel i formen som i tand- 
bygningen, hvorved den har vist sig i høi grad at nærme sig til 
lavere racers, isærdeleshed visse australske folks“ (G. Betzius). Et 
andet, ligeledes meget omstridt kjævefragment fandtes i 1881 i Schip- 
kahulen i Måhren, og ogsaa paa andre steder har man fundet mere 
eller mindre fragmentariske kjæver eller andre dele af kranier, som 
synes at tilhøre samme type som neanderdalskalleu. Disse fund var 
imidlertid paa grund af sin ufuldkommenhed ikke afgjørende; men i 
1886 opdagedes ved Spy i Belgien af De Pu 3 ^dt og Lohest i en 
afleiring, som indeholdt redskaber af Le Moustiertypen, ben af mam¬ 
mut etc., to menneskeskeletter, som blev beskrevne samme aar af 
disse herrer sammen med E r a i p o n t. Disse skeletter, som ikke 
viser noget tegn til sygelighed, stemmer paa det nærmeste overens 
med levningerne fra Neanderdalen, og det kan efter dette fund ikke 
betviles, at her er spørgsmaal om en normalt udviklet, lavtstaaende 
eiendommelig menneskerace. Professor Leche, som nylig (i 1893) 
har skildret nogle træk af menneskets udviklingshistorie, har beskrevet 
de for Spy-menneskene karakteristiske egenskaber paa følgende maade 
(sammenlign fig. 75 og 76): 
„Panden er lav og sterk bagudgaaende. Øienbrynsbuerne er usæd- 
vanlig sterkt fremstaaende, saaledes at pandebenet umiddelbart bagen- 
for dem viser en sterk indsænkning. Denne øienbrynsbuernes sterke 
