270 
til en bygning, der vistnok endnu ikke paa langt nær er fuldendt, 
men som dog nu lader sig skimte. 
Men ved nærmere betragtning blir dette dog let forstaaeligt. 
Hvad den ydre side af ernæringen angaar — og det var og vil 
til alle tider blive hovedsagen, hvad jeg gjerne vilde have sterkt 
betonet — altsaa produktionen af næringsmidlerne, deres tilveiebrin¬ 
gelse i rette tid og deres hensigtsmæssigst mulige fordeling, hvor det 
navnlig gjælder at tage hensyn til de fattige folkeklasser, oplagring 
af varer, beskyttelsesmidler mod, at de taber sig o. s. v.J — saa er 
dette altsammen ting, som man i lange tider har bestræbt sig for at 
opnaa. Romerfolkets historie alene kan fortælle mange spændende 
episoder herom. 
Et indblik i den animalske ernærings indre væsen rnaatte derimod 
forblive uopnaaeligt, saalænge man kun besad en høist overfladisk 
kundskab til det dyriske og menneskelige legemes vidunderlige orga¬ 
nisme. Det er nu i de sidste decennier blevet anderledes. Den medi- 
cinske kemi kan rose sig af at have lagt grunden til erkjendelsen af 
ernæringslovene; og paa denne grund bygger den nu raskt videre, 
hjulpet af den moderne fysiologi og hygiene. 
Min opgave her er at gi ve en kort oversigt over de vigtigste 
resultater af disses forenede bestræbelser. 
Saa længe man ikke formaaede at bringe de i den dyriske og 
menneskelige organisme foregaaende processer ind under et alment 
synspunkt, saalænge man saa at sige ikke kunde opstille en fysikalsk 
formel for dem, var og blev ernæringsprocessen uklar og fandt ingen 
tilfredsstillende løsning i de gamle lægers og filosofers indviklede 
forklaringer, der hvilede paa dristige og ganske usikre antagelser. 
Lavoisier ! s klare aand var det, som kastede det første kraftige 
lys paa dette omraade. Han paaviste, at surstoffet, som kort ifor- 
veien svensken S c h e e 1 e og englænderen Priestley havde opdaget 
og fremstillet som en væsentlig bestanddel af luften, i høi grad var 
delagtig i den dyriske organismes livsproces. Han paaviste, at sur¬ 
stoffet indgaar forbindelser med de forskjelligste stoffer og saaledes 
ogsaa med det i alle organiske stoffer tilstedeværende kulstof, idet det 
oksyderer, forbrænder dem; at saaledes surstoffets virkning frembringer 
en forbrændingsproces, som ogsaa legemsstoffet uophørlig er under¬ 
kastet, og at livets fysikalske begreb aabenbarer sig som en for- 
brænding. 
