273 
Det er nu meget belærende og overraskende at se, hvorledes den 
dyriske organisme, fra hvilken den menneskelige i denne henseende 
kun er lidet forskjellig, forholder sig ved hunger og ved derpaa føl¬ 
gende ren eggehvidenæring. Det tab, som et hungrende legeme lider 
ved sine afgifter til udenverdenen, er størst i begyndelsen af hunger- 
perioden, og blir efterhaanden mindre og mindre, indtil det efter nogle 
hungerdage blir næsten stationært. 
I denne tilstand har legemet aabenbart indskrænket sig til de 
allernødvendigste udgifter; tiden for den pinligst nøiagtige økonomi 
med dets endnu disponible midler er indtraadt. 
Man kunde nu tro, at, dersom man i denne kritiske tilstand by¬ 
der saamegen næring (selvfølgelig i ,form af eggehvidestoffer), som 
der skal til for at dække det daglige tab, vedkommende individer 
isaafald maatte kunne saavidt greie sig i lang tid. 
Det er dog ingenlunde tilfælde. 
Fra det øieblik af, at den hungrende organisme kun erholder 
denne angivne knappe tilførsel, gir den straks betydelig mere ud, end 
den har taget ind; den kommer ikke ud af hungertilstanden og vil 
trods næringstilskuddet snart gaa tilgrunde. 
Af dette eksperiment kan vi udlede den merkelige kj en ds gjerning, 
at det hungrende legeme, selv ved tilførsel af næringsstoffer, der er 
tilstrækkelig til at dække dets udgifter i denne tilstand, paa en vis 
rnaade kun fører et skinliv, at det venter paa bedre ernæringsforholde, 
og at der maa tilveiebringes muligheden for at give rigeligere ud, 
dersom det faktisk skal leve. 
Detre skinliv -— hungertilstanden — kan alt efter ernæringstil¬ 
standen, efter den større eller mindre bevægelse, efter omstændig- 
hederne idetheletaget, vare kortere eller længere, før døden indtræder. 
Dette retter sig efter alderen og størrelsen, efter varmeforholdene 
i den omgivende luft. Smaa, daarligt nærede dyr gaar tidligere til¬ 
grunde end fedtrige og store. Da unge individer ialmindelighed har 
aflagret lidet fedt i sine legemer, saa bukker de hurtigere under for 
hungeren end gamle. En gammel fed hund paa 21.2 kgr. udholdt 
hungeren i 61, en enaarig paa 8.9 kgr. kun i 24 dage. De meget 
fede murmeldyr lever sit vinterdvaleliv med sin lave legemstemperatur 
og yderst sparsomme bevægelse i 6 a 7 maaneder uden næring; frøer 
med sin ringe stofveksel indtil 9 maaneder; rhinlaksen gjennemgaar 
18 
