281 
og betydning i ernæringsforretningen fremtvinger fra nationaløkonomisk 
standpunkt straks spørgsmaalet om en normalnæring, ved hvilken det 
ikke maa mangle paa noget, men hvor ogsaa alt unødvendigt maa und- 
gaaes. 
Efter de ved stofvekselberegning paa mennesker og dyr fremkomne 
størrelser lader der sig ikke’ opstille nogen simpel formel for det 
kvantum af næringsstof, som skulde kunne yde gjennemsnitsmenne- 
sket — et produkt af statistiken, om ikke af naturen — en god 
ernæringstilstand. Tvertimod maa her individualitet og beskjæftigelse, 
arten og udmaalingen af de til forføining staaende næringsmidler, til¬ 
beredelsen og fødens volum, udnyttelsen af de i føden tilførte nærings- 
stoffe, fordelingen af dagsnæringen paa enkelte maaltider o. s. v. tages 
med i betragtning. 
Skjønt alle disse forholde ikke lader sig sammenfatte i en formel, 
saa forlanger man dog i vore dage gi erne tal, fordi man ved hjælp 
af dem saa bekvemt kan regne videre. 
Givende efter for de sterke krav i denne retning har Yoit virke¬ 
lig, vistnok med store forbehold, anslaaet, at en omtrentlig 70 kgr. 
tung, dygtig arbeidende mand, som ernærer sig med blandet, over¬ 
veiende vegetabilsk kost, til sin ernæring trænger 118 gr. eggehvide, 
56 gr. fedt og 500 gr. kulhydrater pr. dag. 
Han er herved ofte blevet misforstaaet, og hans for et ganske 
bestemt tilfælde mente anslag er bleven opfattet som alment gjældende. 
Her skulde paa en vis maade være udtrykt alle næringsstoffers 
grænseværdier, under og over hvilke man selv ved fattige ernærings- 
forholde ikke burde gaa. 
118 gr. eggehvide og 56 gr. fedt betyder for en almindelig ar¬ 
beider, der hovedsagelig nærer sig ved vegetabilier, det mindste, 500 
gr. kulhydrater det største daglige maal, hvormed han uden at lide 
nød og uden at lægge for meget beslag paa sine fordøielsesorganer, 
netop kan greie sig. I andre forholde fremkommer paa grund af 
ernæringslovene andre tal. Sæt f. eks. at den samme mand har at 
udføre mere arbeide, end forudsætningen var ved Yoits anslag. 
Det er nu paavist, at med tiltagende legemligt arbeide vokser 
kulsyreudsondringen; en høiere grad af arbeide nødvendiggjør derfor 
fremfor alt en større tilførsel af kulstofholdige næringsstoffer, eller 
med andre ord fedt og sukker (stivelse). 
