284 
kjød. I virkeligheden gives der mange saadanne, væsentlig af fedt 
og mel tillavede, folkeretter, for hvis velsmagende tilberedelse og let- 
fordøielighed man har aarhundreders erfaring. Den bekjendte tyske 
„Kløsze“, alpebeboernes „Sterz u , italienernes maccaroni. r Polenta u og 
„Mamcdiga u gir tilstrækkelige eksempler herpaa. 
Det maa fremhæves, at .der trives mange ganske kjæmpemæssige 
menneskeskikkelser, som er fulde af kraft og meget arbeidsdygtige, 
ved en næsten udelukkende ernæring ai saadanne nationalretter. 
Man kan altsaa, naar det maa saa være, under ovenanførte ernæ- 
rihgsforholde, meget godt bestaa uden nydelse af kjød. 
Men skal man fastslaa dette som en grundsætning? 
Dette spørgsmaal nøder os til at beskjæftige os lidt med den 
saakaldte vegetarianisme. 
Det skal da først bemerkes, at de mennesker, som kun afholder 
sig fra kjød, men ellers spiser alt, ikke kan henregnes til vegetaria¬ 
nerne. 
Den egte vegetarianer tør ikke fortære nogetsomhelst af en dyrisk 
organisme, altsaa heller ikke eg, melk eller dyrefedt, han maa udeluk¬ 
kende leve af planter; thi mennesket er efter denne sekts paastand 
født til vegetarianismen. 
Menneskets tandbygning kan dog ikke sammenlignes med plante- 
ædernes massive kornmølle. Og saa tarmkanalen! Denne er hos de 
erklærede planteædere 20 å 26 gange saa lang som afstanden mellem 
indgangs- og udgangsaabningen, hos mennesket er den omtrent 9 gange 
saa lang, hos hunden og katten 4 å 5 gange. 
Allerede af denne kjendsgjerning alene fremgaar det, at menne¬ 
sket indtager en mellemstilling mellem kjød- og planteæder. 
Vegetabilierne har uden saavelsom m e d en passende tilberedelse 
et altfor stort volum, dersom de alene skal bestride hele næringen. 
De medfører derfor ofte besværligheder i fordøielsen, men forlader 
alligevel menneskets altfor korte tarme uden at være tilstrækkelig ud- 
nyttet; specielle forsøg, selv med virtuoser i dette fag, har vist dette. 
En rent vegetariansk levemaade sætter ikke, hvad der ligeledes 
er paavist ved specielle eksperimenter, mennesket istand til nogen 
betydelig kraftydelse, men fører til formindskelse af legemskræfterne. 
Men ogsaa en ren kjødnæring, saa mange tillægger saa stort 
værd, har sine skyggesider og mangler. 
