292 
spøg end med afsky, og der fortælles, at enkelte endog drev det saa 
vidt, at de satte en vis ære i at have dem som gjæster. 
I Hook’s „Micrographia“, som blev skrevet for omtrent 230 
aar siden, er der en kort afhandling om hovedlusen, ledsaget af en 
uhyre hgur, som fremstiller et eksemplar forstørret til en længde af 
2 fod. Hook indleder sin beskrivelse med følgende tankevækkende 
ord: „Dette er en saa almindelig skabning, at den sent eller tidlig 
vil blive kjendt af hver og en, saa vennesæl og uforskammet, at den 
vil søge enbvers selskab. Den er saa stolt og paatrængende, at den 
endog ikke frygter for at spadsere omkring paa den bedste og sætter 
ikke pris paa noget saa meget som paa en krone. Den lever meget 
bøit, og dette gjør den saa fræk, at den griber nogen hver, som 
kommer den for nær, ved ørene og vil aldrig slaa sig til ro, før den 
har suget blod.“ 
Det vil af det her anførte være indlysende nok, at den person¬ 
lige renslighed ikke i Maria Stuarts dage betragtedes som noget for 
liv saa nødvendigt som nu, og vi har faaet et indblik i skyggesiden 
af det huslige liv paa den tid, som nok kan vække til lidt eftertanke. 
Mennesket danner ingen undtagelse mellem pattedyrene til at 
buse dette utøi; tbi det s} r nes at være en regel, som gjælder fra 
elefanten til musen, fra det største til det mindste, at hver art skal 
være befængt med et eller andet medlem af denne slags snyltere. 
Selv de pattedyr, som lever i våndet, saaledes som sældyrene og hva- 
lerne, slipper ikke fri for dem. Men ligesom menneskets lopper ikke 
er de samme som de, der holder til hos andre dyr, saaledes er ogsaa. 
menneskets lus forskjellige fra de, som fæster sig paa de lavere 
pattedyr og idethele maa det antages, at hver pattedyrart har sine 
for den eiendommelige snyltere. Mennesket er derfor ikke blevet fri- 
taget for at plages af disse snyltere, men det har snarere, til en vis. 
grad, naar det har taget plads blandt de civiliserede nationer, befriet: 
sig selv for dem. Man kjender tre slags af disse modbydelige insek¬ 
ter, hovedlusen, klædeslusen og fladlusen. Den førstnævnte af disse, 
er den, som forekommer almindeligst, den sidstnævnte den sjeldneste. 
Hoved- og klædeslusen ligner hinanden meget. Hovedlusen kjendes 
bedst paa at den findes i hovedet og er større. Fladlusen er derimod 
meget forskjellig fra begge de andre. 
Tager vi nu først for os som ty pus den almindeligste art (fig. 77), maa 
vi først omtale nogle eiendommeligheder ved dens bygning. Den er 
