294 
klo er insektet istand til at fremkalde den velbekj endte, heftige kløe. 
Det er ogsaa dette fremspring, som, i forbindelse med kloen, letter 
dyrets bevægelser mellem haarene. Klørene ligner i form loppens, men 
der er, som nævnt, blot en paa hver fod, mens loppen har to. 
Ogsaa med hensyn til bygningen af munddelene er lnsene eien¬ 
dommelige. Betragter man et dødt eller hvilende insekt sees ikke 
munddelene, da disse, naar de ikke benyttes, er trukne ind i hovedet. 
Munden er en slags sugemund, idet insektet lever af sine offeres blod; 
men for at komme til dette, maa dyret bide hul paa huden. Da 
sugeapparatet kan trækkes tilbage, har det imidlertid voldt en hel del 
vanskeligheder at bestemme dets virkelige natur, og man er nødt til 
at anstille omhyggelige iagttagelser paa det levende eller netop døde 
insekt. Den gamle hollandske naturforsker Swammerdam gjorde 
sig megen umag med at komme paa det rene med lusenes munddele 
og paaviste, at der var en sugesnabel, som kunde strækkes ud af 
hovedet og helt og holdent trækkes ind igjen i dette. Swammerdam 
siger selv, at det, paa grund af snabelens ringe størrelse, er meget 
vanskeligt at paavise den, og at det er et rent lykketræf at faa se 
den. Naar saa er tilfældet, er det ikke at undres over, at nogle 
forskere har benegtet, at mundapparatet var et sugeapparat og har 
paastaaet, at der fandtes virkelig bidende munddele, idet de paastod, 
at den af dyret fremkaldte irritation var virkningen af virkelige bid. 
Dette var imidlertid en misforstaaelse, som hidrørte fra, at man kun 
havde undersøgt døde eksemplarer, saa at man havde taget feil af 
apparatet, som da laa sammentrukket paa den indre side af hovedet 
og kun kunde sees gjennem dyrets hud. Dor omtrent 25 aar siden 
bekræftede den danske naturforsker, professor Schiødte, ved omhyg¬ 
gelige iagttagelser paa det levende insekt (han iagttog klædelusen) 
Swammerdams iagttagelser og bestemte med større nøiagtighed snabe¬ 
lens natur. Dra et arbeidshus fik han rigeligt forsøgsmaterial. Han 
indelukkede nogle af de modtagne d}w i et glasrør og lod dem sulte 
der 2 —3 dage. Saa satte han et af dem paa sin haandbag og iagt¬ 
tog dets bevægelser gjennem et forstørrelsesglas. Han meddeler selv 
sine iagttagelser saaledes: „Neppe havde det afskyelige, lille udyr 
følt den varme hud, før det lagde tilside sin tidligere tilbageholdenhed; 
det begyndte at føle sin frihed, føletraadene bævede af fryd, og det 
strakte alle seks lemmer ud fra legemet. Men uagtet glæden og over¬ 
raskelsen over hensættelsen i behagelige omgivelser til en begyndelse 
