295 
var aldeles overvældende, stillede dog hungeren hurtig sine krav, 
skjerpet som den var ved den lange faste, som havde gjort dyrets 
mave og indvolde aldeles gjennemsigtige. Dyret reiste sig paa sine 
ben og gik derpaa nogle skridt, idet det søgte og følte sig for med 
sine føletraade. Under dette fulgte jeg det stadigt med forstørrelses¬ 
glasset. Det standsede snart, trak sine ben lidt ind, bøiede sin bag- 
krop, lagde hovedet i skraa stilling ned mod huden, mens det flere 
gange skjød frem et lidet, mørkt, smalt redskab, som det saa frak 
tilbage igjen i den forreste del af hovedet. Tilsidst blev det staaende 
med spidsen af hovedet trykket fast ind mod huden . u Mens dyret var 
i denne stilling, greb Schiødte det forsigtig med en pincet og vilde tage 
det bort fra huden, haabende paa denne maade at faa se den frem- 
strakte sugesnabel. Men dette mislykkedes; thi skjøndt han følte en 
svag modstand mod dyrets fjernelse, som gjorde det klart, at suge-' 
apparatet virkelig var trængt gjennem huden, var der, efter at dyret 
var fjernet, ikke noget spor at se hverken efter sugesnabel eller noget 
lignende. Snabelen var øieblikkelig bleven trukket ind i hovedet og 
havde indtaget sin normale kvilestilling. Da den anvendte methode 
altsaa havde vist sig uvirksom, besluttede Schiødte for en tid at ind- 
skrænke sine iagttagelser til overfladen af det spisende dyr for gjen¬ 
nem dets gjennemsigtige hud at iagttage blodsugningen. Han tillod 
det derfor endn.u engang at bide sig fast og saa da, at der ved 
hovedets forreste ende, mellem og lidt foran øinene, var et trekantet, 
blodrødt lidet punkt, som med stadig voksende hurtighed udvidede 
sig og atter trak sig sammen. Pulsationerne blev tilsidst saa hurtige, 
at der kunde tælles flere i et sekund. Swammerdam havde ogsaa 
bemerket dette og sammenlignede de hurtige bevægelser med hurtige 
pendelsvingninger. 
Schiødte fortæller videre saaledes: „Hele fordøielseskanalen er nu 
i den livligste, peristaltiske bevægelse, idet den, saaledes som det kan 
sees, hurtigt fylder sig selv med blod. Særlig er det lange svælg 
virksomt, idet det bevæger sig fra den ene til den anden side af 
halsen og bøier sig saa voldsomt, at det ligner et toug som blir halet 
ombord. 
Insektet var nu fuldstændig optaget af sit arbeide, og leiligheden 
syntes derfor at være gunstig for at gaa videre i undersøgelsen. 
Por at undgaa, at snabelen skulde drages tilbage, hvad der vilde 
være blevet følgen af insektets fjernelse, besluttede forskeren sig til 
