323 
saa svømmer den forskrækket frem og tilbage og vikler det sterke 
tougverk om hovedet, halsen, lufferne og halen. Saasnart den saa 
kommer snøftende op igjen, bliver den harpuneret. Dette er maaden, 
paa hvilken semi-, zato- og nagasakujira jages hen til fangstpladserne 
og fanges. Kokujiraen er klogere; den lar sig ikke skrøemme og 
river nettet istykker. Den jages derfor med harpuner alene, og det 
samme er ofte tilfældet med endel af de andre hvaler, naar de ga ar 
nordover om vaaren; da er de vilde, og det lykkes ofte ikke at jage 
dem i nettet. 
Hvalen er indviklet i net. Harpunérerne staar i baadenes stavn med harpu¬ 
ner ne løftede. 
Harpunen er fæstet til et langt toug, som ruller sig af; naar den 
harpun ere de hval svømmer afsted, saa følger baaden med. Saasnart 
den atter kommer op, harpuneres den paany. Dens blod farver havets 
overfiade; dens brøl høres som torden. Trods smerterne holder den 
harpunerede semikujira sig rolig og beskadiger ikke baadene. Saasnart 
dens kræfter er aftagne, gjennemborer harpuneren den med en landse. 
Fede hvaler maa gjennembores paa mere end hundrede steder for at 
blive dræbt; er dyret magert, da er to—tre lansestik nok. 
Naar hvalen er død, synker den. Idet den ligger i de sidste 
trækninger, maa derfor en harpunér springe op paa dens hoved (se 
21 * 
