341 
ga dr os sats, er af megen vigtighed i kemien, idet den tjener til at 
kontrollere de bestemmelser af et stofs molekylarvegt, hvortil den 
kemiske undersøgelse fører. 
Vi vil nu gaa over til fysiken og her først betragte magneterne 
og de forhold, de viser. De almindelige kunstige magneter dannes af 
staal i form af stave; deres mest fremtrædende egenskab er den, at 
de tiltrækker stykker af jern og staal og holder fast paa dem. Læg- 
ger man en magnetstav ned i en skaal med jernfilspaan, vil man finde, 
at denne magnetiske egenskab væsentlig er knyttet til begge ender af 
staven, hvilke derfor kaldes magnetens poler. Skjønt begge ender 
viser denne tiltrækkende evne ligegodt, er de dog væsentlig forskjel¬ 
lige. Hænges nemlig magneten op saaledes, at den kan svinge frit 
horizontalt som f. eks. i et kompas, vil man se, at magneten altid 
stiller sig i en bestemt retning, her i Kristiania omtrent syd nord, og 
det saaledes, at altid samme pol peger nordover, hvorfor denne ogsaa 
kaldes magnetens nordpol, mens den anden ende, som peger S} r dover, 
benævnes sydpolen. En lignende forskjel i deres virkemaade viser de 
to ender af magneten ogsaa, naar man bringer to magneter ligeoverfor 
hinanden, idet ensbenævnte poler frastøder hinanden, uensbenævnte til¬ 
trækker hinanden. De to poler opfører sig altsaa direkte modsat i 
disse to tilfælde, og det gjør de i granden ogsaa, naar de tiltrækker 
stykker af jern og staal; disse stykker magnetiseres nemlig, naar de 
nærmes magneten, og det saaledes, at nordpolen frembringer en syd¬ 
pol ligeoverfor sig, sydpolen derimod en nordpol. Det, som vi her 
væsentlig vil fæste vor opmerksomhed ved, er nu, at denne egenskab 
ved magneten, at dens to ender viser sig direkte modsatte i sine virk- 
ninger, ikke er noget, der er knyttet til magneten som. helhed betragtet, 
saaledes at man ved at brække en magnet over kan skaffe sig et 
staalstykke, som alene er nordmagnetisk eller alene sydmagnetisk. 
Brækker man nemlig en magnet tvert over, vil man finde, at hver 
del er en fuldstændig magnet med nordpol og sydpol, og det enten 
vi knækker magneten over paa midten eller nærmere en af enderne.. 
Ja man vil endog finde, at hvor mange stykker magneten end brydes i,, 
saa vil hver del, selv den allermindste, udgjøre en fuldstændig magnet. 
Da man naturligvis ikke kan antage, at disse nordpoler og sydpoler 
dannes ved brudfladerne under brydningen, nødes man til at forud- 
sætte, at disse poler findes færdige inde i magneten, og at aarsagen. 
til, at man ikke før bruddet kan erkjende dem, er den, at i magneten 
