850 
en bestemt temperatur begynde at lyse; varmes videre op, kan man 
tilslut faa legemet hvidglødende og til at lyse med bvidt lys. Paa 
lignende maade forholder det sig med vædskérne, om de taaler op- 
varmningen, hvad man ogsaa kan slutce deraf, at de fleste faste lege¬ 
mer smelter allerede før kvidglødhede. Lader man en bundt hvidt 
lys, fra hvilken lyskilde det end skriver sig, gaa gjennem et prisme, 1 ) 
saa finder man, at lyset ikke alene afbøies ved gjennemgangen, idet 
det brydes i prismet; men istedenfor det hvide lys, man lod falde paa 
prismet, vil man faa en række farvede straaler, som afbøies forskjellig 
og derfor gaar ud i forskjellig retning. Lader man derfor lyset efter 
gjennemgangen falde paa en hvid skjerm, vil man paa den faa se en 
farvet stribe, et spektrum, med alle regnbuens farver. Aarsagen til 
dette fænomen har man fundet er det, at det hvide lys i virkeligheden 
ikke er enkelt, men sammensat af alle disse regnbuens farver, og at 
de forskjellige farvestraaler brydes forskjellig — de røde mindst, de 
violette mest — og derfor afbøies forskjellig ved gjennemgangen 
gjennem prismet. 
Lyset betinges ligesom lyden af en svingende bevægelse; de røde 
straaler svarer til de langsomste svingninger, de violette til de hur¬ 
tigste, omtrent en oktav høiere, svingninger. At de første brydes mindre 
end de sidste ved overgangen fra et legeme til et andet, deraf lader sig 
udenvidere udlede, at de røde straaler forplanter sig hurtigere end de 
violette; tilsvarende gjælder for de mellemliggende straaler. Det oven- 
nævnte forsøg lærer os derfor, at lys svingninger af forskjellig svinge¬ 
tid forplanter sig med forskjellig hastighed i legemerne. Heri skiller 
lyssvingningerne sig fra lydsvingningerne; lyd af forskjellig høide gaar 
nemlig med samme hastighed gjennem et legeme. Pylder materien 
kontinuerlig det rum, legemerne indtager, kan man ikke forklare den 
ovennævnte kjendsgjerning. Af lysstraalernes forskjellige brydbarhed 
følger med nødvendighed, at legemerne maa være opbygget af smaa- 
dele, som maa være mindre end lysstraalernes bølgelængder, men dog, 
ikke forsvindende smaa i forhold til dem. 
T ) Et prisme er et gjennemsigtigt legeme, som er begrænset af to plane 
flader, der skjærer hinanden langs en skarp kant; hvorledes legemets begræns- 
ning forresten er, kan være ligegyldigt, da kun de to plane flader benyttes ved 
lysforsøgene. 
