358 
gange, idet de indhyller sig selv i et silkespind, i hvilket er indvævet 
dele af det af dem selv frembragte træmel. Naar de kommer ud af 
pnppen, forbliver de for en tid nvirksomme og kommer ikke ud 
af sine gange. Først lidt efter lidt faar de sin normale farve og fast- 
hed og kommer først, naar dette er skeet, i virksomhed. 
Nærstaaende med anobium domesticum og tidligere slaaet sammen 
med den er xestobium tessellatum, dødningeuret (fig. 97), som ofte har givet 
overtroen næring. Det er en sterktbygget, rødbrun bille, spraglet med 
smaapletter af blege haar. Den er adskillig større end anobium , idet 
den opnaar en længde af 6 mm. med tilsvarende bredde. 
Den tikkende eller bankende lyd, som ofte høres i gamle byg- 
ninger, og som ofte har været opfattet som en tilkjendegivelse af, at 
en af beboerne skulde dø inden aarets udgang, foraarsages af dette 
insekt, naar det slaar mod sine ganges vægge med hovedet eller de 
sterke kjæver. I almindelighed opfatter man dette som en lokkelyd; 
thi naar et insekt har gjort 4—5 hurtigt efter hinanden følgende slag, 
standser det og faar straks efter svar fra et andet insekt, som holder 
til paa et andet sted i nærheden. Bankingen er ikke sterk nok til 
at vække opmerksomhed om dagen med dens larm; men i nattens 
stilhed, naar enhver lyd ligesom tiltager i styrke, kan nok disse regel- 
mæssige slag vække overtroiske forestillinger hos den, som ikke ved, 
hvorfra de skriver sig, og som stadig er tilbøielig til at se varsler i 
alt, som han ikke fatter grunden til. Det er da ikke saa meget at 
undres over, at det særlig er mellem sygepleiere man faar høre, hvor¬ 
ledes den hemmelighedsfulde tikken har bekræftet deres egne bange 
anelser om den syge. 
I „Philosophical transactions“ for 1698 findes en interessant 
artikel: „En tortælling om scarabæus galeatus pulsator eller dødninge¬ 
uret, taget i august 1695 af Benjamin All en. “ Afhandlingen er 
ledsaget af en uhyre forstørret afbildning af insektet, og saavel af 
denne som af beskrivelsen fremgaar det, at scarabæus ikke er nogen 
anden end vor bekjendte. Artikelen synes at være den første viden- 
skabelige beskrivelse af insektet. 
Forfatteren fortæller saaledes: Det andet dyr, jeg iagttog, var 
et dødningeur. Jeg har taget nogle før denne. Det er dette dyr, 
som frembringer en støi aldeles lig et urs tikken. Det er efter al 
sandsynlighed den samme, og den levede i 4 dage hos mig og slog 
nøiagtigt, for jeg tog to stykker, af hvilke jeg antager, at den ene var 
