361 
De bankede med visse mellemrum i vintermaanederne ligesaavel som 
til andre aarets tider, nagtet man neppe skulde kave ventet at høre 
nogen lyd da, da det rimeligvis er i de varme maaneder, at udveks- 
lingen af komplimenter mellem de foi elskede gaar for sig. 
Uagtet mørket og sit tilbagetrukne liv har dog heller ikke de 
træborende biller formaaet at undgaa snyltedyr. Mange slags ichneu- 
monfluer og nærstaaende insekter angriber dem, og de fine, smaa, flor- 
vingede forfølgere sees undertiden at fare hid og did over anobiums- 
mættet træ i moderlig bekymring for at finde et passende rede for sin 
yngel. Nogle, som er for store til at trænge ind i gangene er for¬ 
synet med en lang egleder, ved hjælp af hvilken de naar sit offer, i 
hvis legeme de anbringer sine eg. Andre er saa smaa, at de kan 
trænge ind i gangene og jage sit bytte. En af disse sidste theocolax 
formiciformis, som i sit ydre ligner en liden myre, idet den mangler 
vinger, har jeg faaet i betydelig mængde fra en koloni af anobium 
domesticum , som havde slaaet sig ned i en gammel opsats for et 
akvarium. 
Der er endnu et andet insekt, som i høi grad ligner anobium , og 
som undertiden anretter adskillig ødelæggelse paa træverk. Det borer 
cylindriske gange særlig i piletræ. Dyrets navn er ptilinus pectinicornis 
(fig. 98). Artsnavnet har hensyn til den eiendommelige bygning af 
hannens føletraade. Den har en cylindrisk, rødbrun bagkrop og en 
temmelig' opsvulmet sort forkrop. Istedetfor at være enkle, leddede 
traade, saaledes som ialmindelighed hos billerne, er deres følehorn 
kamformige. For hvert led, undtagen de to ved roden og endeleddet 
er der nemlig et vedhæng. Endeleddet har selv udseende som et af 
vedhængene, saaledes at der ialt er 9 saadanne. Det, som sidder 
nærmest føletraadenes rod, er imidlertid meget kortere end de andre 
og ligner en sterk tand. De 7 følgende er meget længere og flere 
gange længere end det led, fra hvilket de gaar ud. 
Det er ikke let at indse betydningen af denne merkelige indret- 
ning, da der synes at være lidet i dette dyrs levevis, som skiller det 
fra nærstaaende former. Det kan vanskelig opfattes som en blot og 
bar kjønsforskjel, men synes at skaffe hannen skarpere sanser, noget 
som det ogsaa synes nødv.endigt for den at være i besiddelse af. 
Hunnen forlader nemlig sjelden sine borehuller, men gaar blot hen 
til disses udgang for der at modtage befalinger af hannen, som holder 
sig paa den ydre side af træet. Det er en interessant kj en ds gjerning, 
