371 
sandsynlig, at de vil blive bestridte i fremtiden. Forfatteren af det 
nævnte arbeide siger nemlig: 
„De nyere undersøgelser bar fuldstændig rokket troen paa læren 
om de pludselige omvæltninger (kataklysmer). Man har overbevist sig 
om, at den organiske verdens udviklings- og omvandlingsproces var 
gradvis og uafbrudt, og at skarpe grænser knn forekommer, naar der 
ved væsentlige forandringer i eksistensbetingelserne og navnlig i for¬ 
delingen af land og hav enten indtraadte store forandringer i den 
levende natur eller afbrydelser i dannelsen af afleiringer. “ 
Og i det nylig afsluttede sidste bind af dette klassiske arbeide 
læser vi: 
„Af pattedyrenes hele udviklingshistorie fra Trias ti] vore dage 
fremgaar det med al bestemthed, tiltrods for alle den palæontologiske 
beretnings mangler, at den genetiske sammenliæ.ng mellem de forskjel¬ 
lige faunaer aldrig blev fuldstændig afbrudt, uagtet der ofte ved geo¬ 
logiske begivenheder indtraadte adskillig forstyrrelse, og videre at hver 
enkelt dyregruppe opstod af en foregaaende ved gradvis omdannelse 
af de elementer, hvoraf den bestod, og tjente som udgangspunkt for 
udviklingen af en følgende gruppe. “ 
Hvor ofte end tankeløshed eller polemisk behændighed kan bringe 
forvirring ind i slutninger, som er fuldstændig klare, saa hviler dog 
læren om livsformernes gradvise udvikling fuldstændig sikkert paa det 
faste grundlag, som er lagt ved studiet af de dyr og planter, som i 
stadig veksling har befolket jorden i de umaadelige tidsrum, gjennem 
hvilke dens forhistorie strækker sig. De nuværende livsformers til¬ 
blivelse foregik paa denne maade og ikke paa nogen anden. Som jeg 
allerede for seksten aar siden udtaler, er det alene spørgsmaalet om, 
hvilke fysiologiske faktorer det er, som har bevirket udviklingen, der 
endnu maa være gjenstand for diskussion. 
For mig er det afgjørende, med hensyn til udviklingslovens ret 
til at tages med i regningen ved alle filosofiske og andre betragtnin- 
ger over tingenes natur, det spørgsmaal, om den hviler paa et sikkert 
faktisk grundlag eller er et blot og bart tankeprodukt. Dette, lærens 
objektive grundlag, vil visselig erholde en betydelig udvidelse, naar 
den saakaldte Kant-Laplace’ske theori for himmellegemernes tilblivelse 
blir almindelig antaget af astronomerne. Og en anden stor udvidelse 
vil det være, naar kemikerne antager den lære, at de saakaldte grund- 
stoffer har udviklet sig fra et „urstof“, en materia prima . Men for 
