372 
tiden vover jeg at antage, at det palæontologiske grundlag er det sik¬ 
reste. Og dette grundlag er ogsaa i ganske fremtrædende grad det vig- 
tigste, naar det gjælder videnskabens krav paa at blive hørt i spørgs- 
maal, som angaar menneskelivet. Hvis mennesket er tilblevet ved den 
samme udviklingsproces som andre dyr; hvis dets historie hidtil har 
været beretningen om en gradvis fremgang mod høiere tankevirksomhed 
og større magt over yderverdenen — da vil grænserne for „den nye 
verden u , hvor den videnskabelige methode fører det øverste herredømme, 
faa en saa mægtig udvidelse, at der ikke bliver stort andet end taage- 
land tilbage til dens medbeiler. 
Erfaring lærer mig, at det ingenlunde er umuligt, at hvis jeg 
standsede her, vilde det, jeg her har sagt, blive fremstillet saaledes, 
som om jeg havde udtalt mig mod ,,Darwinismen u . Men ingen slut¬ 
ning kunde være falskere. 
„De næste tyve aars undersøgelser kan muligens sætte naturfor¬ 
skerne istand til at afgjøre, om de aarsager til forandring, som Darwin 
har paavist eksisterer sammen med den naturlige udvælgelse, er 
tilstrækkelige til at frembringe alle de virkninger, han tilskriver dem; 
eller om han har ladet sig forlede til at overvurdere virkningen af 
den naturlige udvælgelse i lige høi grad, som L a m a r c k overvurde- 
rede sin vera causa : forandring ved brug. a 
„Mine sønner, graver i vingaarden“ var den gamle mands sidste 
ord i fabelen; og skjønt sønnerne ikke fandt nogen skat, skabte de 
sin lykke ved druerne. 
Disse to citater er tagne fra slutningen af den kritiske omtale af 
„Origin of species“, som jeg skrev i 1859. De citater fra Zittel, som 
jeg allerede har anført, viser tilstrækkelig, hvad „gravningen i vin- 
gaarden u har frugtet; fra samme kilde henter jeg ogsaa et andet, 
citat, der er paa sin plads i denne forbindelse: 
„For naturforskerne er udviklingslæren den eneste naturlige for¬ 
klaring paa spørgsmaalet om de levende væseners udvikling og række- 
følge. Men hvad de grunde angaar, som har bevirket arternes for¬ 
andring, og særlig forandringen i en bestemt retning, saa er meningerne 
derom endnu meget delte. At det af Darwin opdagede princip, den 
naturlige udvælgelse, lader mange fænomener uforklarede er noget, som 
ikke mere benegtes af nogen, selv ikke af Darwins varmeste tilhængere. u 
Det vil sees, at ialfald en af disse „varmeste tilhængere“ aldrig 
har negtet det. Tvertimod har han atter og atter fremholdt vanske- 
