Om lokkemidler til at indfange visse 
mikroskopiske organismer. 
Ved dr. Emil Chr. Hansen, Carlsberg. 
Det er fra fiskeri- og jagtvæsenet almindelig bekjendt, hvorledes 
man paa mangfoldige maader anvender mading og lokkemidler for 
at fange fiske, fugle og pattedyr. Vor hensigt hermed er i alminde- 
lighed at skaffe bidrag til vort kjøkken og spisekammer, undertiden 
dog ogsaa videbegjærlighed og samlerlyst. I de sidstnævnte tilfælde 
gaar det tillige ud over de lavere dyr. Besøger vi f. eks. en insekt- 
kjender, vil han kunne fortælle os interessante ting om, hvorledes 
han ved hjælp af lokkemidler netop har erholdt nogle af de bedste 
bidrag til sine samlinger. Ved at udsætte sød saft indfangede han 
mange af sine sommerfugle- og fluearter, aadsler, som han paa 
passende maade henlagde, skaffede ham forskjellige aadselbiller 
(silphidæ og dermestidæ). Mange sjeldenheder var det kun paa den 
maade mulig at opnaa. 
For den videnskabelige forskning har den ene skabning ligesaa 
stor interesse som den anden, og rangforordningen bestemmes navn¬ 
lig slet ikke efter kroppens størrelse; netop iblandt de mindste og 
simpleste har videnskaben i vor tid gjort nogle af sine smukkeste 
erobringer. 
Nutildags ved enhver, selv om han forresten kun har givet sig 
meget lidet af med naturhistorie, at der i ethvert vandløb, i enhver 
vandpyt lever talrige smaavæsener, dels dyr, dels planter; navnlig 
i stillestaaende vand, som er opfyldt med døde dyr- og plantekroppe, 
findes en uhyre vrimmel deraf. Adskillige af dem er paa en let- 
fattelig og interessant maade blevne beskrevne paa flere steder i 
nærværende tidsskrift, især i afhandlingen af dr. Brunchorst og 
Nansen om »Lavtstaaende dyrs og planters naturhistorie«. Til 
3 
