34 
disse lavtstaaende væsener hører ogsaa former, som i det viden- 
skabelige sprog kaldes chytridiaceer, saprolegnier og monadiner. 
Om disse har botanikeren prof. Zopf i Halle nylig givet flere 
værdifulde oplysninger og da ogsaa lært os, hvorledes man ved at 
udkaste mading med sikkerhed kan indfange dem og faa dem til at 
gjennemløbe hele deres udvikling. 
Som fangemateriale benyttede han især blomsterstøv af for¬ 
skjellige planter, navnlig af naaletræer, desuden bregne- og svampe- 
sporer. Vandprøverne tog han fra forskjellige vandløb i omegnen 
af Halle og anbragte dem i flade skaaler. Paa overfladen af våndet 
i disse udsaaede han sine fangeceller og dækkede derpaa vedkom¬ 
mende skaal med et laag. 
Det er som sværmeceller og i amøbetilstanden, at de nævnte 
mikroskopiske væsener klynger sig til lokkemidlet. Flere gange 
iagttog Zopf, at de, straks efter at blomsterstøvcellerne var ud¬ 
saaede, vandrede hen til disse og satte sig fast paa dem, idet de til- 
lige sendte forlængelser ind i vertcellens indre. Dette beror, siger 
Zopf, sandsynligvis paa, at blomsterstøvcellerne indeholder stoffe, 
der udøver en eiendommelig tiltrækning paa disse kim, saa de der¬ 
ved erholder impuls til at bevæge sig hen til lokkemidlet. At ke- 
miske kræfter er med i spillet, er utvilsomt. 
Vi staar her overfor et af de fænomener hos lavtstaaende 
planter, hvorpaa de senere aars forskninger har givet os saa mange 
eksempler; at bevægelserne er forskjellige fra det, vi hos dyr kalder 
fri bevægelse, er selvfølgelig. 
Ved at anvende blomsterstøvcellerne i levende tilstand erholdt 
Zopf især gode resultater. Flere af arterne lod sig paa den maade 
næsten bestandig med sikkerhed indfange, og man har følgelig her¬ 
ved opnaaet et middel til at fastsætte grænserne for deres geogra¬ 
fiske udbredelse. 
