38 
våndet i havets overflade. Hertil benyttedes de righoldige karter, 
som Meteorological Office i London har udgivet over de me¬ 
teorologiske forhold i den ækvatoriale del af Atlanterhavet. Der ud- 
toges af disse karter 658 tilfælder, i hvilke strømmen gik i samme 
eller næsten samme retning som vinden, og noteredes vindens styrke 
efter Beaufort-skalaen og strømmens fart i kvartmil i 24 timer. Det 
samlede resultat var, at en vindstyrke af 3.9 svarede til en strøm- 
hastighed af 15 kvartmil i døgnet. Denne vindstyrke er nu, efter 
de bedste til den tid forhaandenværende kilder, antaget at svare til 
en vindhastighed af 10 meter pr. sekund, og jeg har derefter regnet 
efter den regel, at for hver meter, som vinden løber i et sekund, 
giver den, ved uafladelig at virke paa havoverfladen, dennes vand 
en fart af i 1 /» kvartmil i 24 timer. Dette gjælder det aabne, isfri 
hav. Hvor havet er dækket af drivis, bliver vindens virkning for¬ 
holdsvis mindre. Min veiledning her var kapt. sir Leopold Mac 
Clintoclds bekjendte drift i isen i Baffinsbugt vinteren 1857—58, 
paa den samme ripe, hvor han senere fandt levningerne af Franklins 
ekspedition. For den samme vindhastighed driver pakisen og med 
den vandets overflade over 4 gange langsommere end det aabne 
havs vandmasse. Undersøgelser fra de allersidste aar gjør det ikke 
usandsynligt, at den til vindstyrken 3.9 svarende vindhastighed er 
mindre end 10 meter, maaske kun 7 meter pr. sekund. Er dette 
rigtigt, bliver virkningen af vindhastigheden paa strømmen at forøge 
i forholdet 10 til 7. 
Som Zoppritz har vist, forplanter vindens virkning paa over- 
fladen, der beror paa luftens gnidning mod våndet og forsterkes ved 
dens virkning paa bølgerne, sig i tidens løb nedover til bunden eller 
til et lag, hvor der begynder understrømme i andre retninger. Men 
virkningen taber sig med dybden. Periodiske vekslinger af de vir¬ 
kelig blæsende vinde ophæves saaledes i dybet og kun virkningen 
af alle virkelig stedfundne vindes aarsresultant kommer til at gjøre 
sig gjældende. Havstrømmene er, forsaavidt de skyldes vindene, 
resultatet af de herskende vindes arbeide gjennem sekulare tidsrum, 
og vidner om den nuværende naturordens forholdsvise ælde og be- 
standighed. 
Efter de herskende vindretninger konstruerede jeg et kart over 
havstrømmenes sandsynlige retning. Her maatte tages hensyn til 
forskjellige omstændigheder. Kun ude i havets midte kan våndet 
