39 
uhindret følge vindens retning. Under kysterne er det nødt til at 
følge disse. Blæser vinden paa skraa mod en kyst, drives våndet 
langs kysten og stuves tildels mod denne, men stuvningen yttrer 
sin virkning nedad, da det øverste niveau ikke kan rokkes i nogen 
merkelig grad. Dette er tilfældet paa Norges vestkyst, hvor de 
sydvestlige vindre driver det varme Atlanterhavs vand i dybet. 
Blæser vinden ud fra en kyst, feier den våndet bort fra denne og 
den huling i overfladen, som derved vilde afstedkommes, fyldes ved 
tilstrømning fra siden. Saaledes bevirker de østlige vinde paa Spids- 
bergens vestkyst, at der suges en strøm af varmt vand søndenfra 
op langs denne. Og paa Skotlands og Englands østkyst bevirker 
de herskende vestsydvestlige vinde, at der suges vand fra Atlanter¬ 
havet nordenom Skotland ned i den vestre del af Nordsøen. De 
samme vinde driver våndet østover i den sydlige og nordover i den 
østlige del af Nordsøen. Fralandsvinde kan ogsaa bevirke, at der 
suges vand fra de dybere lag, altsaa koldere vand, op til overfladen. 
Alle disse virkninger tinder vi ogsaa i de store verdenshave. 
Efter de herskende vindes hastighed beregnedes dernæst overflade- 
strømmens hastighed. Denne maatte imidlertid afpasses efter visse 
betingelser, navnlig maatte fordringen til vandets kontinuitet op- 
fyldes, det vil sige, at bevægelsen maa foregaa saaledes, at enhver 
del af havet, under dets overflade, maa altid være fyldt med vand; 
der kan ingen hulrum eksistere i vandmassen. For nærmere at 
kontrollere dette, anvendtes beregninger, hvis resultat ogsaa havde 
en videregaaende betydning. 
Naar vi rører våndet om i et glas, en kop eller et andet rundt 
kar, med en ske f. eks., saa at det kommer i en omdreiende be- 
vægelse, i rotation, ser vi, at overfladen ikke længere er vandret, men 
bliver hul. Den sænker sig i midten og høiner sig ved randen. 
Jo raskere omdreiningsbevægelsen er, og jo dybere man rører i 
våndet, desto dybere bliver hulingen. Enhver kjender dette feno¬ 
men. Forklaringen er heller ikke vanskelig. Naar våndet er i ro, 
stiller dets overflade sig lodret paa retningen af den kraft, som virker 
paa hver enkelt vanddel. Det er tyngden, der virker i lodret ret¬ 
ning nedad, og vandets overflade bliver følgelig vandret eller hori- 
zontal. Men naar en vanddel er i en kredsende bevægelse, som 
den er nødt til at gaa i paa grund afkarrets runde sidevæg, vil den 
altid have en bestræbelse efter at gaa frem i ret linje og forlade 
