43 
et legeme fremad. Den er desto større, jo større legemets hastighed 
er. Det er denne kraft, jordrotationskraften, som bevirker, at be- 
vægelserne i atmosfæren næsten altid er kredsende. 
Det viste sig nu, at jordrotationskraften med de hastigheder, 
som havstrømmene har, fremkalder en merkelig afvigelse af hav- 
overfladen fra en niveauflade. Da den i vort Nordhav virker til høire, 
altsaa udad fra midtpunktet, er dens virkning paa de enkelte i be- 
vægelse værende vandpartikler ganske i samme retning som centri- 
fugalkraftens, og den gjør Nordhavets overflade hul i forhold til 
niveaufladen, som denne vilde indtage, om havet var i hvile. Nord¬ 
havet løfter sig mod kysterne, sænker sig i midten. De held- 
ninger, her er spørgsmaal om, dreier sig vistnok kun om i det 
høieste lidt over i buesekund, men den deraf følgende samlede stig¬ 
ning af havfladen over dens dybeste punkt gaar op til en meter 
ved kysterne. De herskende vindes virkning i forbindelse med jord- 
rotationen er saaledes at oparbeide og vedligeholde en overflade, 
der fra havets midte af løfter sig mod dets bredder mere og mere 
over den niveauflade, der gaar gjennem dens dybeste punkt. Denne 
overflade har jeg forsøgt at konstruere, ved hjælp af beregninger 
efter mekaniske principper. Jeg kalder den vindfladen og har 
fremstillet den i et kart, der, ligesom et topografisk kart, ved 
horizontale eller ligehøide-linjer viser dens form i Nordhavet. Fra 
det dybeste punkt, der ligger mellem Jan Mayen og Norge, noget 
nærmere det første end det sidste, løfter vindfladen sig til 0.8 m. 
ved Europas kyst, 0.9 m. ved Grønland, 0.5 m. ved Spidsbergen 
og 0.3 m. ved Island. 
Den virkning, som den forskjellige tæthed af havvandet paa 
forskjellige punkter skulde have til at fremkalde overfladens afvigelse 
fra en niveauflade og derigjennem strømninger, har jeg studeret ved 
hjælp af vor ekspeditions bestemmelser af saltholdigheden eller den 
specifiske vegt og af temperaturen af havvandet i de forskjellige 
dybder. Den virkelige tæthed af havvandet, henført til rent vand 
af 4 0 C., blir desto større, jo større saltholdigheden og jo lavere 
temperaturen er. 
Tænker vi os, at våndet i havet stillede sig saaledes, at vand- 
søilernes tryk paa en niveauflade gjennem det dybeste punkt af 
bunden var lige stort, saa vilde havet staa høiest der, hvor den 
gjennemsnitlige tæthed var mindst, og omvendt. Da nu våndet ved 
