45 
zontal retning, Jodret paa denne, med det høiere vandspeil paa høire 
side, det lavere paa venstre side, paa den nordlige halvkugle. I 
havet er friktionen meget ringe. Bevægelsen foregaar altsaa ikke 
nedover bakken, men langs ligehøidelinjerne. En vandpartikel dra¬ 
ges under denne bevægelse af tyngdens virkning nedover skraaplanet 
tilvenstre, men af jordrotationskraften ligesaa sterkt tilhøire. De to 
kræfter holder hverandre i ligevegt, og bevægelsen er jevn. Jo 
sterkere overfladens heldning er, jo hurtigere er bevægelsen. 
Vi har seet, at saavel de herskende vinde som de ulige store 
tætheder frembringer hver sin hule overflade paa havet. Enderesultatet 
blir en eneste flade, nedsunket i havets midte, der har heldninger, 
som er summen af vindfladens og tæthedsfladens heldninger. Denne 
nye flade kalder jeg strømfladen. Det er dennes afvigelser fra 
niveaufladen eller dens heldninger mod denne, som bestemmer strøm¬ 
mens retning og fart i de øverste vandlag. Kartet over strømfladen 
(se fig.-2) viser dennes form ved hjælp af ligehøidelinjer for hver 0.2 m. 
Bevægelsen, strømmen, gaar langs disse linjer, med de lavere niveauer 
til venstre. Jo tættere ligehøidelinjerne ligger, desto sterkere er 
heldningerne, desto større strømmens fart. Den kan ligefrem ud- 
maales efter ligehøideliniernes afstand paa en paa det originale kart 
afsat maalestok. Denne maade at fremstille strømsystemet paa er 
saaledes aldeles rationel. Den er ganske overensstemmende med 
meteorologiens methode, der af isobarernes retning og indbyrdes 
afstand lader os kunne finde vindens retning og hastighed. 
Strømfladen har sit dybeste punkt mellem Jan Mayen og Norge 
i 68V 9 grads bredde og 1 grads vestlig længde fra Greenwich. 
Den stiger over niveaufladen gjennem dette punkt til over 1.4 m. 
ved Norges vestkyst og i Skagerak, samt ved Grønland; ved Novaja 
Semlja til 1.2 m., ved Skotland til lidt over 1 m., ved Spidsbergen 
til 1 m., ved Finmarkens kyst til 0.9 m., ved nordkysten af Island 
og ved Jan Mayen til 0.6 m., og ved Beeren Eiland til 0.3 m. 
Strømfladen viser strømningernes retning overensstemmende med 
erfaringen. Det er et kredsløb langs kysterne, med disse til høire, 
nordover paa østsiden, den norske side, sydover paa vestsiden, den 
grønlandske side, med indtag fra Atlanterhavet mellem Island og 
Skotland, og fra Ishavet østenfor Spidsbergen og østenfor Grønland, 
og med udløb østenfor Grønland i Danmarkstrædet, vestenfor Spids¬ 
bergen og vestenfor Novaja Semlja. I de tilfælder, hvori strømm'ens 
