21 
udbredte (fig. i, a). Om aftenen derimod bøier de to af smaabladene sig 
sammen, indtil oversiderne berører hinanden, samtidig bevæger de sig ned¬ 
over, og det mellemste af de tre blade bøier sig opover og fremover, indtil 
det som et tag dækker over de to andre med undersiden vendt opad (fig. i, b) 
— bladet »sover«. Om morgenen »vaagner« det og antager atter 
sin udbredte stilling. Hos andre planter bøier bladene sig om natten 
opover; saaledes hos tirildtungen eller kjellingtanden (lotus). Her retter 
bladstilkene sig i veiret, indtil de tredelte blade ligger næsten helt ind 
paa stængelen; de unge blade i spidsen af stængelen lægger sig saa tæt 
til hinanden, at de kommer til at ligne en stor knop. 
Ikke alene de grønne blade men ogsaa blomsterne indtager hos mange 
planter om natten en forskjellig stilling fra om dagen. Løvetandens gule 
blomsterhoveder, den hvide tusindfryd, blaaveisen og mange andre er 
om dagen (i godt veir) udbredte og aabne, om natten derimod lukkede. 
Linné, som har samlet mange 
iagttagelser om blomsternes og de 
grønne blades dag- og natstilling i 
sit skrift Somnus plantarum, beteg- 
nede med sin lidt poetiske tænke- 
maade fænomenet som planternes 
»søvn«; senere botanikere har an- Fig. i. 
taget navnet, uden at det sandsynlig- « blad af hvidkløver (trifolium repens) 
r tjj. • , i udfoldet tilstand; b samme i sovende 
vis er faldt nogen ind at antage nogen tilstand. 
egentlig overensstemmelse mellem 
denne søvn og dyrenes. At der i virkeligheden ikke er nogen analogi 
mellem de to fænomener bragte Darv/in til at foreslaa et andet navn, 
nemlig nyctitropismus d. v. s. »natbevægelse«, og i det følgende vil vi 
oftere benytte udtrykket nyctitropisk bevægelse. 
I det 18de aarhundrede, og ogsaa tidligere, gjordes der mange iagt¬ 
tagelser om denne gjenstand. Noksaa interessant er f. eks følgende 
iagttagelse af Linné: 
En plante fra det sydlige Frankrige (lotus ornithopodioides) blomstrede 
for første gang i den botaniske have i Upsala, hvor Linné var professor. 
To blomster havde aabnet sig i løbet af dagen, og for at anbefale 
disse til gartnerens specielle omsorg gik Linné sammen med denne sent 
paa aftenen ned i haven. Blomsterne var imidlertid ikke at finde. 
Dagen efter var atter to blomster synlige; tilfældigvis blev gartneren 
ligetil om aftenen i haven, men da han da saa efter, Var blomsterne 
atter borte. Iagttagelserne blev nu fortsatte, da man formodede, at de 
blomster, som aabnede sig om morgenen, allerede om aftenen faldt af, 
indtil man endelig under de sammenfoldede blade fandt blomsterne 
gjemte som under en skjerm. Straks gjennemsøgte Linné haven og 
