Blomsternes søvn. 
Af prof. dr. Alfred Burgerstein, Wien. x ) 
Mangfoldige er de bevægelser, som planterne og deres organer 
udfører. 
Bringer man en ung frøplante, der er fremvokset i mørket og skudt 
ret i veiret, hen til lyset, saa vil man meget snart se, at stængelen bøier 
sig henimod lyset. Denne krumning beror paa, at den side, som vender 
bort fra lyset, vokser hurtigere end den, som vender til det, og bevæ- 
gelsen kommer altsaa kun istand, naar de ydre forholde er saadanne,. 
at planten virkelig kan vokse. 
Andre bevægelser har derimod intet med veksten at gjøre. Vel 
kjendt er mimosens (mimosa pudica) eiendommelige bevægelse. Planten 
har hjemme i de varme dele af Amerika, særlig Panama og opales i 
drivhusene ofte af frø. Den holder sig let hele sommeren igjennem,, 
men gaar, saasnart vinteren nærmer sig, selv i drivhusene tilgrunde. 
Mimosens blade har en stilk, der ved grunden er sterkt fortyk- 
kede, og fra hvilken der til begge sider udgaar et antal mindre stilke, 
paa hvilke de i to rækker ordnede linjeformede blade sidder. Berører 
man nu om dagen, mens bladene er udbredte, fortykkelsen ved grunden 
af bladstilken, saa klapper smaabladene sammen, stilkene, de sidder 
paa, lægger sig mod hverandre, og hovedbladstilken, som før var næsten 
horizontal, sænker sig skraa nedover. Det hele gaar meget raskt, ofte 
paa et par sekunder, og efter nogen tid begynder bladet igjen at sprede 
sig ud og antage sit tidligere udseende. 
Endelig er der en hel del bevægelser, som hører ind under, hvad 
man kalder »søvnbevægelser«. Enhver kjender den almindelige røde eller 
hvide kløver, hvis tredelte blade om dagen i godt veir er horizontalt 
x ) Efter «Populåre Vortråge, herausgegeben vom Verein zur Verbreitung natur- 
wissenschaftlicher Kenntnisse« in Wien 1887. 
