14 
lertid ikke blot blandt vor egen almue, at der staar skræk af dette 
insekt. En gammel fransk forfatter, Amoreux, fortæller saaledes, 
at der efter dens stik opstaar en svulst, der griber saa hurtig om 
sig, at den inden faa dage bevirker døden hos den stukne, ligesom 
ogsaa ifølge andre vildtet i skoven skulde paaføres sygdom af den. 
Hunnen af denne hveps har i enden af kroppen et stivt hornagtigt 
eglaeggerbor, hvormed den borer hul i stammerne af grantræer, 
for deri at anbringe sine eg. Griber man hvepsen med haanden, 
søger den naturligvis at værge sig med de vaaben, den har, og 
undertiden kan det lykkes den med sin læggebraad at stikke igjen- 
nem huden; men et saadant stik er ganske uskadeligt og efterlader 
hverken nogen svulst eller betændelse, saaledes som biernes og de 
almindelige hvepses stik. Under særlig uheldige omstændigheder 
kan jo vistnok det mindste hudsaar give anledning til slemme til- 
fælde, naar der nemlig af en eller anden grund opstaar blodforgift¬ 
ning. Men dette er noget, som kan hænde med ethvert slags saar, 
selv det uskyldigste — en liden rift i fingeren f. eks. —, og hvep¬ 
sen har ingen del heri, om saa galt skulde hænde, thi den er slet 
ikke i besiddelse af nogen gift. 
Muligens turde den overtro, der knytter sig til disse store træ- 
hvepse, staa i forbindelse med deres ofte tilsyneladende mystiske 
fremkomst paa steder, hvor det uden nærmere kjendskab til deres 
livs- og udviklingshistorie kan synes aldeles uforklarligt, at de har 
kunnet komme hen f. eks. i lukkede og laasede kister og lignende. 
Som larver lever de nemlig inde i veden, og naar trævirke med 
slige larver i bliver anvendt til bygnings- eller snedkerarbeide, kom¬ 
mer efter kortere eller længere tids forløb de af larverne udviklede 
træhvepse frem af samme, ofte til stor forskrækkelse for husets 
beboere, der ikke skjønner sammenhængen og derfor indbilder sig, 
at dette ikke kan være »gaaet rigtig til.« Paa samme maade er 
de ogsaa gjennem trævirket komne ned i gruber dybt under jorden, 
hvor saa grubearbeiderne er bleven overraskede ved at se disse 
store hvepse fly ve omkring og slukke lysene dernede. Overtroen 
har da igjen været paafærde og udpeget dem som afdøde kame¬ 
raters aander, der i denne skikkelse gaar igjen og spøger nede i 
gruberne — saakaldte »bjergaander«. 
Endnu større og almindeligere udbredt synes imidlertid frygten 
for de saakaldte »ælmer« (aamer) at være — store tykke larver 
