Noget som flere har ment skulde tale for et isfrit og frugtbart 
indre, er, at de vilde rensdyr paa vestkysten hyppig sees at drage 
i store flokke indover indlandsisen, disse flokke, mener man, skal et¬ 
steds hen for at finde bedre beiter, og da der er for langt over til 
østkysten, maa det være i det frugtbare indland, de finder dem. 
Nordenskiold fandt ogsaa paa sin sidste ekspedition rensdyrhorn 
meget langt inde paa isen. Det er imidlertid noget, som vi meget 
hyppig vil kunne erfare i vore egne høifjelde, at rensdyrene om 
sommeren drager langt ind paa bræerne for at komme væk fra 
varmen og fluerne længer nede mod dalene. 
De merkeligste forestillinger om indlandet har eskimoerne eller 
grønlænderne selv, de tror ikke alene paa et snebart indland, men 
de befolker endog dette land med de afdøde hedenske eskimoers 
aander og med kjæmpestore mennesker, de saakaldte indlands- 
mennesker, som skal være dobbelt saa store som andre, og om hvem 
de har en hel masse sagn at berette; baade med indlandsaander 
og indlandsmennesker foregiver, efter hvad kapt. Holm beretter, 
angekokkerne x ) paa østkysten at have sammenkomster under sine 
hemmelighedsfulde taskenspillerseancer. 
Men hvis man nu ikke tror at finde noget frugtbart indland og 
ikke haaber at kunne træfife sammen med de interessante indlands¬ 
mennesker og aander, da kan der muligens med rette spørges, 
hvilken betydning og nytte en saadan ekspedition kan have? Det 
er det samme spørgsmaal, som af det store publikum har været 
fremsat ligeoverfor mange foretagender, og som altid vil komme til 
at blive fremsat overfor hvert eneste nyt. Jeg kan ikke give andet 
svar end det, som er givet saa ofte: kan der end ikke for øieblik- 
ket paavises nogen direkte praktisk nytte, saa vil en saadan eks¬ 
pedition kunne være af stor videnskabelig interesse. Jeg skal søge 
at paapege hvorledes. 
Det vil sikkert være de fleste af » Naturens« læsere bekjendt, 
at de steder, hvor vi skandinaver lever og befinder os godt eller 
slet alt efter omstændighederne, engang har været dækkede af saa¬ 
kaldte »evige« sne- og ismarker, om hvilke vi kan læse i fjeldsiderne, 
Angekokker er en slags aandebesværgere eller troldmænd i de hedenske 
eskimostammer paa Grønlands østkyst; oprindelig fandtes de i alle grønlandske 
eskimostammer, men de er paa vestkysten efterhaanden forsvundne med kristen¬ 
dommens udbredelse, paa grand af strenge forbud. 
