6o 
Indleiret i kjødet af en torsk fandt man nylig ifølge Bulletin 
of the U. S. Fish Commission en eiendommelig formet foldekniv med 
messinghaandtag; kniven, der antages at hidrøre fra en eller anden 
uciviliseret folkestamme, er ialt 16 cm. lang, hvoraf 9 cm. kommer paa 
skaftet, som i sin nederste ende løber ud i en omtrent blyantstyk spids 
og er forsynet med eiendommelige forsiringer. Da kniven blev fundet 
i kjødet paa siden af fisken, var den sammenfoldet, og i denne tilstand 
maa den derfor være bleven slugt af torsken og derpaa have passeret 
gjennem mavevæggen ind i muskellaget. 
Som bekjendt er det ikke saa sjelden, man i maven paa torsk 
finder større eller mindre gjenstande, f. eks. flintesten. Ogsaa sølvskeer 
skal være fundne paa samme sted hos torsk eller andre fiske; sjeldnere 
og merkeligere er det at finde faste gjenstande, der er gaaet ud gjennem 
maven og har sat sig fast i kjødet uden at foraarsage dyrets død. Den 
omhandlede torsk havde øiensynlig befundet sig vel og var i meget 
godt huld. 
Forstand hos en hummer. I Bull. of the U. S. Fish Comm. 
berettes følgende: Ved Bird Island, Mass., laa jeg og fiskede og saa 
da en hummer, som holdt til i et hul under en sten paa omtrent 2 m. 
dybt vand. For at fange den gjorde jeg en rendeløkke paa enden af 
et fiskesnøre og firte denne ned, saa den kom til at ligge rundt hullet; 
et par dm. udenfor rendeløkken firte jeg derpaa ned et stykke fisk 
(menhaden) som agn. Straks kom hummeren og vilde have fat paa 
agnet, idet den stak klørene ud af hullet; jeg trak rendeløkken sammen, 
fik tag paa en af de store klør og begyndte at trække dyret frem. 
Imidlertid havde jeg ikke faaet ordentlig tag, løkken gled af og dyret 
krøb tilbage i sit hul igjen. Paany blev rendeløkken hængt ned og 
agnet anbragt, da jeg ikke tvilede paa, at hummeren vilde gjentage for- 
søget, saa jeg kunde faa bedre tag. Den var imidlertid forsigtigere end 
som saa; istedetfor at stikke klørene gjennem løkken, stak den kun føle¬ 
hornene frem og bevægede dem omkring langs hele indersiden af løkken. 
Saa stak den en af klørene ned under snøret, skøv dette til side og 
fik tag i agnet. Tre eller fire gange gjentog vi eksperimentet, men altid 
bar den sig lige listig ad, saa jeg tilslut maatte opgive tanken paa at 
faa tag i den. Hvis dette er instinkt, saa maa man nok spørge, hvori 
instinkt er forskjellig fra ræsonnement. 
Om søsygen har Ossian Bonnet nylig gjort en meddelelse til 
Pariserakademiet, af hvilken vi hidsætter en del: For at søge opklaret 
spørgsmaalet om søsygens natur og om mulige midler til kurering af 
ondet, foretog jeg for en tid siden en søreise paa to og en halv maaned 
fra Havre til Buenos-Ayres og tilbage igjen. Resultaterne af mine talrige 
iagttagelser paa denne tur er følgende: 1) I modsætning til den sæd- 
vanlige mening er søsyge intet andet end en slags svimmelhed og frem- 
kaldes af de samme paavirkninger, som kan frembringe svimmelhed. 
2) Brugen af antipyrin stanser bestandig søsygen. Den dosis, som er 
nødvendig, er noget forskjellig hos de forskjellige personer; dog er i 
regelen 1.50 gr. tilstrækkelig til i løbet af 10 minutter at stanse alle 
symptomer. I enkelte tilfælde maa dosisen fornyes, men i intet af de 
undersøgte tilfælde har det været nødvendig at anvende mere end 3 gr. 
