64 
det ene stykke fortsatte, som det syntes, med samme hastighed, hvorimod det andet 
løb noget trægere, men dog i samme bane. Noget klovningen ledsagende smeld 
merkedes ikke. Lysstyrken tiltog med den gjennemløbne bane, saaledes, at da 
meteoret var helt nede bag byaasen, laa lysningen et øieblik igjen over aasen. 
Da det hele var forbi, viste uret 8 t. 16 m. p. m. 
Fra Selbo, en fjeldbygd i nærheden af Trondhjem (ca. 35 km.), er der siden 
meddelt, at samme aften observeredes deroppe 2 større ildkugler, hvoraf den ene 
lyste sterkt rødt og gik fra 0 mod V, mens den anden bevægede sig fra N mod S. 
Det er høist sandsynligt, at denne meddelelse gjælder det ovenfor beskrevne fæno- 
men, hvis synlighed altsaa har været temmelig udstrakt; men den i meddelelsen 
benyttede tidsangivelse — kl. mellem 8 og 9 — er for ubestemt til, at denne 
sandsynlighed kan blive til noget mere. 
Fra Stor-Elvedalen meldes ligeledes om et netop samme aften og vel ogsaa 
ved samme klokkeslet — »kl. omkring 8 aften« — observeret meteor. Banen laa 
her i retningen 0 —V. Lysstyrken angives herfra som meget stor; det blev saa 
lyst som ved høilys dag, siges der; men det er neppe rigtigt at tage dette i bog- 
stavelig betydning. Fænomenets varighed sættes i meddelelsen til et par sekunder, 
hvilken tid vistnok maa ansees altfor kort ansat, naar det tages i betragtning, at 
meteorets hastighed ikke syntes særdeles stor. 
En mangel ved meldingen fra Stor-Elvedalen er det, at banens beliggenhed 
i forhold til zenith ikke angives. En angivelse heraf vilde havt betydning som 
hjælpemiddel ved en nærmere bestemmelse af dette vistnok meget betydelige meteor. 
Ogsaa i Lesja — nordre Gudbrandsdalen — har det samme meteor været 
iagttaget. Det passerede der i en bue langs efter dalen i retning fra 0 mod V. 
Den her i Trondhjem observerede kløvning har ogsaa der nede vist sig for 
betragteren, men paa en langt mere intens maade, hvad der vel har været en lige- 
frem følge af, at fænomenet laa dette sted saa meget nærmere. At saa har været 
tilfældet, bevises ogsaa derved, at lysningen var saa sterk, at den paa sine steder 
i bygden blev antaget for at hidrøre fra en eller anden i nærheden indtruffen ilds- 
vaade. Klovningen ledsagedes af et spil i alle spektrets farver. 
Idet meteoret forsvandt, kunde man høre en række smeld, som af flere paa 
hinanden følgende skud; de døde hen i en dump rullende torden. 
Afstanden fra Trondhjem til Stor-Elvedalen er i ret linje 220 km., fra Trond¬ 
hjem til Lesja, ligesaa i ret linje, 170 km. Hå-H. 
1) Hvoraf kommer det, at maanen synes større i horisonten end midt paa him¬ 
melen? 
3) Hvad er aarsagen til, at flammen begynder noget oppe, før den slaar ned til 
det, man vil tænde over et lampeglas? En lærer. 
Ad 1. Naar maanen nærmer sig horisonten, vil de, som betragter den, uvil- 
kaarlig komme til at drage sammenligning mellem maanen og de gjenstande, i hvis 
nærhed maanen synes at befinde sig. Da nu iagttageren af erfaring ved, at disse 
gjenstande i virkeligheden er meget større, end de synes at være, vil han, da 
han ved, at maanen er langt fjernet, ogsaa erindre sig, at den i virkelighe¬ 
den er meget større, end den viser sig, og dette hidfører en feilagtig bedømmelse 
ogsaa af den tilsyneladende størrelse. Hvor sammenligningspunkter mangler, altsaa 
naar maanen staar høit paa himmelen, er man ikke udsat for saadant selvbedrag. 
Dette er ialfald den almindelige forklaring. En anden gaar ud paa, at brydnings- 
forholdene i de nedre lag af atmosfæren spiller en rolle med. 
Ad. 3. Som bekjendt er det ved ophedning af kul, man fremstiller den al¬ 
mindelige lysgas, der er en blanding af flere brændbare gasarter. En lignende 
brændbar gasblanding faaes ogsaa ved ophedning af træ eller andre fra planteriget 
stammende stoffer. Holder man nu en træpind eller en fidibus over et lampeglas, 
saa ophedes træet eller papiret og der danner sig brændbare gasarter, som tændes 
og af »trækken« føres noget opover fra fyrstikken. Deraf kommer den flamme, 
som svæver over det, man vil tænde. Lidt efter lidt ophedes nu træpinden saa 
sterkt, at ogsaa det faste stof selv, der har en høiere antændelsestemperatur end 
gasen, fatter ild. Da synes flammen at slaa ned til det, man vil tænde. 
