8o 
men vidste ikke noget middel til at skaffe mig af med dem. Først for- 
søgte jeg i flere dage at feie dem ned fra væggen; det nyttede dog ikke. 
faldet generede dem ikke det ringeste, og snart merkede jeg, at de havde 
begyndt at grunde en ny koloni ved foden af muren, saa blomsterne 
i vasen efterstræbtes af to forskjellige afdelinger, en nedenfra, en oven¬ 
fra. En dag, da der havde samlet sig en tredive stykker ved foden 
af vasen, trykkede jeg til dem med fingeren, dræbte endel og lemlæstede 
endel. Denne ulykke havde en lige hurtig som uventet virkning. Neppe 
fik de ovenfra kommende myrer øie paa kammeraterne, som var dræbte 
eller laa og vred sig, før de gjorde helt om og flygtede det forteste de 
vandt. En halv time efter myrderiet var der ikke en eneste 
my re at se paa muren ovenfor kaminen.« 
»De som kom nedenfra holdt i en eller to timer paa med sine 
vandringer, men kom aldrig opover den øverste kant af kaminfladen. 
De mest frygtsomme syntes at ane uraad, allerede naar de kom til den 
nederste kant af pladen og vendte om der; de mere modige vovede 
sig op til den øverste kant og stak hovedet opover den, men naar de 
saa fik øie paa sine myrdede eller halvdøde medskabninger, trak de 
skyndsomt hovedet til sig og løb sin vei med de tydeligste tegn paa 
skræk og forfærdelse. Efter to timers forløb var ogsaa veien nedover 
fra kaminpladen næsten aldeles forladt.« 
» Senere forsøgte jeg med at dræbe et par myrer underveis, idet 
jeg trykkede dem ihjel mod væggen, uden at lade der blive noget 
spor efter det; naar saa en af de andre under sin vandring opovér 
kom til det skjæbnesvangre sted, vendte den øieblikkelig om; hvis den 
traf en anden paa tilbageveien, meddelte den sig bestandig til den, 
hvorpaa den selv fortsatte sin vandring, mens den sidste begav sig op¬ 
over til ulykkestedet for der at skræmmes og flygte saa fort som muligt.« 
»Efterat jeg havde bragt disse forskjellige ulykker over dem, gik der 
flere dage, uden at jeg saa en my re paa væggen; derpaa kom 
der nogle faa frem fra den nederste koloni, men de undgik den vase, hvor 
myrderiet var gaaet for sig og søgte hen til den midterste, idet de gik 
langs kanten af kaminpladen. Jeg gjentog da forsøget, idet jeg atter 
dræbte en del dyr; og resultatet var det samme. De var altid lige for- 
skrækkede; de frygtsomste løb sin vei, endnu før de havde faaet øie 
paa ligene, de mere modige gik lidt nærmere, men trak sig ogsaa snart: 
tilbage. En og anden gang hændte det, at et meget vovsomt dyr gik 
helt bort til ligene og de døende; men da tabte det øieblikkelig sam¬ 
lingen, vimsede omkring paa alle kanter, dreiede sig rundt, stansede 
af og til og gav sig til at bevæge følehornene med alle tegn paa for¬ 
tvilelse, indtil det tilsidst tog flugten. Derefter gik der flere 
dage, uden at jeg saa en eneste myre. Det er nu tre maa- 
