83 
krukke eller et skjæl med spiralformige tegninger, og af hvilken der 
kommer frem en hare. Gaar man fra Nordamerika til verdensdelens 
sydlige halvdel, forvandles det billede, folketroen ser i maanen, fuld- 
stændig: haren eller kaninen maa vige pladsen for en menneskelig skik¬ 
kelse. Inkaernes sagn fortæller, at en glædespige, engang det var fuld- 
maane, blev forelsket i maanen og vilde have fat i den; hun styrtede 
frem for at kysse den, men maanen omfavnede hende saa kraftigt, at 
hun sidder der endnu. Potowatomierne ved Orinoko finder, at maanens 
flekker danner billedet af en gammel kone, krumbøiet af alder. (Den 
samme tro har enkelte stammer i Nordamerika.) Paa Samoaøerne skjel¬ 
ner man i maanen en kvinde med sit barn; paa Bookøerne ser man 
mandfolk i maanen; paa Timor en gammel kjærring, som spinder. Og- 
saa i Afrika, særlig i den sydligere del, faar de fleste stammer flekkerne 
til at blive menneskelige skikkelser. 
De gamle skandinaver havde et helt sagn om flekkernes tilblivelse: 
Mane, fortæller Edda’en, er den, som behersker maanens bane og giver 
den dens forskjellige udseende; han stjal en dag to børn — Bil og 
Hinke — som bar vand hjem fra brønden i en krukke, der med han¬ 
ker var trukket ind paa en stok, og de to sidder, som enhver kan se, 
endnu den dag idag i maanen. Efter eskimoernes beretninger løb en 
dag Anninga, som er maanen, efter sin søster og holdt netop paa at 
gribe hende, da hun vendte sig rundt og sværtede ham paa klæderne 
og i ansigtet med lampesod, hun havde paa fingrene. Merkerne deraf 
bærer han endnu. 
Khasia’erne, som mener, at maanen brændes op af solen, hver gang 
den minker, tror, at flekkerne paa den er aske, som er bleven lig¬ 
gende igjen. 
Grækernes maanebillede — ansigtet af en ung pige — er gaaet 
over til de romanske nationer. Germanerne derimod er mere tilbøielige 
til at se en liden mand bøiet under en tung byrde, men ogsaa de ser 
altsaa en menneskelig skikkelse. Shakespeare taler paa flere steder om 
et menneske med en hund og en busk ved siden af sig. 
I Frankrige tror bønderne, alt efter de forskjellige egne af landet, 
at se enten ansigtet af Judas eller Judas hængende i en hyldegren, eller 
manden i maanen rullende paa en trillebør fuld med stjaalne roer, eller 
Kain lænet paa klubben og bøiet over sin dræbte broder, eller en bonde, 
som har stjaalet ved i herremandens skov og er bleven fakket af maa¬ 
nen, eller en bonde, som har villet sætte gjærde om gaarden sin paa 
en søndag og er bleven fordømt til at fryse i maanen med et knippe 
tjørnegrene paa ryggen, eller en jæger med en hund, eller en gjed og 
6* 
