99 
lcrskifer er fremstillet i halv naturlig størrelse paa tegningen fig. i, 
hvor det hvide er kvarts. Man ser i bergarten bølgning, denne gjør, 
at man ikke kan faa gode plader ud af den. 
I den glinsende lerskifer optræder enkelte partier af en flint- 
haard graa bergart; dette er kvartsit. Paa omstaaende kart (fig. 2) er de 
steder, hvor den optræder, betegnede med korte, indbyrdes paral¬ 
lelle linjer. Den iagttages fornemlig paa øerne; ser man nøiere til paa 
kartet, er den ogsaa anmerket med nogle smaa skraatstillede linjer 
inde i byen paa østsiden af Vaagen ved det bekjendte udsigtspunkt 
Valbjergtaarnet. 
Jernbanen, der fra Stavanger fører sydover, er paa hosstaaende 
lille kart (fig. 3) betegnet med en streg. 
Det faste fjeld, som sees ved den, er ler- 
glimmerskifer indtil henimod Sandnes, 
hvor en del gneis forekommer. 
Paa kartet er med en liden rund 
ring, i hvis midte der staar en prik, 
angivet nogle steder, hvorfra man har 
beretninger om fund af guld (Skiftes- 
vik, Ølbør og Helleland. Meddelelser 
fra hr. M. T. Kartevold). Fra gaarden 
Hegre, som ligger ikke langt fra Helle¬ 
land, der sees sydligst paa kartet, be¬ 
rettes, at der i slutten af forrige aar 
blev sluttet kontrakt med eieren om 
drift af guld for engelsk regning. 
Længst i nordøst opdager man øen 
Hille, hvor der som ved en tidligere leilighed i »Naturen« (1885 
s. 105) meddelt, forekommer apatit. Mineralet er ikke opdaget i 
lønnende mængde, saasom den største »apatitgang« kun har vist 
sig at være 2 m. lang og 15 cm. tyk (meddelelse fra hr. Enoksen). 
Landskabets former omkring Stavanger er adskillig paavirket af 
istidens bræer, som, idet de gled hen over landet, skurede paa den 
lidet modstandskraftige glinsende lerskifer. I byens nærmeste om¬ 
egn findes ingen større høider. Strøget er bølgende, gjennemgaa- 
ende med jevne, langsomme skraaninger. Formerne er i regelen 
tilrundede. Kun undtagelsesvis sees noget steilere skraaninger, saa- 
ledes hos det lille nys omtalte Valbjerg inde i byen. Isen ha 
