IOO 
kommet glidende fra nordøst. De mod denne side vendende 
skraaninger er i fortrinlig grad jevne og langsomt opstigende. De 
er i almindelighed ganske bedækkede af jord. Blottet fjeld maa 
man søge paa hældningerne til den modsatte kant; disse har nemlig 
ligget mere »i læ« for isens indvirkning og fremviser ofte steilere 
skrænter. 
Det af de gamle isbræer fremslæbte grus danner i regelen et 
temmelig tyndt lag; jordsmonnet, som beklæder høiderne, er ofte 
ikke mere end omtrent V 4 m. tykt. I forsænkningerne sees torv¬ 
myr. Paa udyrket mark ligger en hel del vandreblokke; saadanne 
er paa faa undtagelser nær forsvundne fra det dyrkede land (blokke 
af glinsende lerskifer sees ved Hetlands kirke, en blok af gneisgranit 
ved Berentsens reberbane). 
Paa kartskissen sees i syd for Stavanger nogle paa rad liggende. 
Moræne 
Gandsfjorclen 
Udsigt mod øst fra Sandnes. I det fjerne sees fjelde opdukkende bag 
morænevolden. 
smaa runde ringe. Raderne betegner aasrygge bestaaende af løs¬ 
materiale. Det er morænevolde, masser,, som de fremglidende 
isbræer har skuflet op foran sig. De bestaar af sand- og lerpartier 
opblandede med andre masser, der udgjøres af grus med sten. I 
leren findes undertiden skjæl af sødyr. Det er klart, at her engang 
har været en af sand og ler bestaaende havbund, som isbræerne 
har pløiet op. Leren benyttes flere steder til mursten. I gravnin- 
gerne ved teglværkerne ser man, at lerlagene er reiste op paa ende 
og ligger uregelmessig om hverandre; oprindelig er de naturligvis 
dannede nogenledes fladtliggende, saaledes som vi endnu ser dem 
paa Østlandet, hvor isbræerne ikke har forstyrret det oprindelige 
forhold. Denne bræernes virksomhed skyldes vel et sidste frem- 
stød af ismasserne ved slutten af istiden. Hosstaaende tegning 
viser morænevolden i øst for Sandnes med to teglværker. 
