IOl 
Etter istiden er forskjellige jordarter dannede, foruden alminde- 
lig muld ogsaa torv, flyvesand og diatoméjord. Torv er det alminde- 
ligste brændematerial hos bønderne; men den begynder vel her, 
som andre steder paa Vestlandet under lignende omstændigheder, 
saa smaat at trænges tilbage af stenkul. Hr. Ingbr. Anda har 
sendt mig beskrivelse af nogle torvmyrer. Ved et par af disse 
(Sortemyro og Kalvamyro paa Anda i Klep) kan man adskille 
myrernes rand, hvor dybden ikke overskrider i m., og midtpartiet, 
som er indtil 2 m. dybt. I randpartiet er torven rig paa rester af 
fure- og løvtræer, medens den midterste del bestaar af levninger 
efter myrmose og høiere vandplanter (equisetum og andre). 
Paa bunden af de grunde vande ved Stavanger staar under¬ 
tiden stub ved stub af trærødder, som vidner om landets gamle 
skovrigdom. Dette var f. eks. delvis tilfældet over den indre del 
af det i aarene 1885—87 tørlagte Skejevand i Klep. Her fandtes 
under torven skelettet af en hjort; da imidlertid de overliggende 
torvlag ikke var sammenhængende og regelmessige, kunde det ikke 
sikkert bevises, at skelettet var ældre end torven. Skejevandet, der 
ligger nær ved havet, opdæmmedes udad ved en vold af flyvesand 
med grus- og rullestenslag. I disse fandtes overalt flinteknoller. 
Som bekjendt foregik der paa Jæderen i forhistorisk tid en ikke 
ubetydelig tilvirkning af pilespidser og andre redskaber af flint. Ved 
bredden af Skejevandet iagttoges ogsaa nogle andre levninger efter 
fortidens mennesker nemlig saakaldte »Alfedanser«. Disse holder 
hr. landbrugsingeniør A. Grimnæs, hvem meddelelserne om Skeje¬ 
vandet skyldes, for at være tomter efter runde hytter, der har 
været omgivne med grøfter for at holde tilflydende vand borte. 
Vore arkæologer er ikke enige om disse dannelser; nogle mener 
efter fund, der er gjorte i dem, at de maa være begravelsespladser 
fra den ældre jernalder. Fra andet hold betvivles dette. 
I den senere tid har en særegen jordart tiltrukket sig adskillig 
opmærksomhed ved Stavanger, nemlig diatoméjord, undertiden ogsaa 
kaldet kiselguhr med sit tyske navn. Denne jordart ser i tørret 
og ren tilstand ud som hvidt eller graaligt mel og er meget let, 
idet et givet volum deraf kun veier omtrent saa meget som V 3 af 
samme volum vand. (Der gaar 20 alm. sække paa 1 ton). I ke- 
misk henseende bestaar den af næsten kemisk ren kiselsyre. Un- 
dersøger man den med et stærkt mikroskop, sees den at være 
