102 
sammensat af smaa skaller efter levende væsener. Skallerne kan i 
form nærmest sammenlignes med lukkede æsker; nogle er runde 
eller ovale, andre er firkantede; skikkelsen kan i det hele variere 
paa mange forskjellige maader. Udenpaa er de gjerne forsynede 
med furer og ribber i mangeslags tegninger. Man adskiller en hel 
del arter. Skallene skriver sig fra et slags vandplanter, der hen¬ 
regnes til algerne, hvorfor man har oversat navnet diatoméer (af et 
græsk ord, der betyder at dele) med delealger eller kiselalger. En 
ældre benævnelse er infusoriejord, idet man før antog, at skallerne 
var levninger efter infusorier eller infusionsdyr. Meget urimelig var 
forresten ikke den ældre antagelse, at diatoméerne var dyr. De 
har nemlig, naar de forekommer enkeltvis, frivillig bevægelse. 
Hvert individ udgjøres af en eneste celle, der udadtil er beklædt 
med et kiselpanser, medens det indre er en slimet gulbrun substans. 
Gjennem huller i skallen træder den slimede masse frem og danner 
undertiden geléklumper, som kan omhylle et større antal individer. 
Ogsaa paa anden vis kan de enkelte celler være fæstede til hver¬ 
andre. De større diatoméansamlinger er gjerne fæstede til stene 
eller planter i våndet eller dækker ogsaa bunden som en slimhinde. 
Kiselalger forekommer saavel i havet som i brakvand og saltvand. 
Naar individerne er døde, synker skallerne tilbunds og kan der i 
tidernes løb ophobe sig. Kun i stillestaaende vande, hvor der ikke 
rinder ud elve eller bække, som fører sand og ler med sig, kan 
rene masser afleires. Naar de vande eller damme, hvori diatomé¬ 
erne lever, af en eller anden grund udtørres, føres skallerne paa 
grund af sin lidenhed let afsted med vinden; de findes derfor 
næsten overalt; saaledes savnedes de heller ikke i det støv, som, 
faldt paa sneen forskjellige steder hos os i begyndelsen af aaret 
1883, og som man feilagtig tydede som vulkansk aske fra Island 
(Dbl. 29de juni 1883). Grunden til, at man maa holde diato¬ 
méerne for planter, uanseet deres evne til selvstændig bevæ¬ 
gelse, der forresten forekommer hos ikke saa faa lavere planter, ér, 
at de indeholder klorofyll, den for planter mest karakteristiske sub¬ 
stans, og under indflydelse af sollyset udsondrer surstof som alle 
planter. Forplantelsesmaaden ligner ogsaa mange algers; individerne 
kløver sig nemlig i to dele, der hver vokser ud for sig. *) 
*) Om disse i mange henseender mærkelige smaavæsener skal vi i en senere med 
afbildninger forsynet artikel meddele nærmere besked. Red. anm. 
