fyllet, ved hvis hjælp planterne optager fra luften den kulsyre, som 
udgjør en væsentlig del af deres næring. Kun celler, som er i be¬ 
siddelse af dette farvestof, formaar at optage kulsyre; de er plan¬ 
tens væsentlige ernæringsorganer. Men foruden disse grønne celler 
indeholder næsten ethvert af en almindelig plantes organer andre, 
farveløse celler. Disse kan altsaa ikke ernære sig selv, de lever og 
vokser paa bekostning af den næring, de grønne celler leverer, de 
snylter paa disse, kan vi sige, hvis vi vil udvide dette begreb til at 
gjælde dele af et og samme plantøindivid i deres forhold til hinan- 
den — egentlig bruges det jo om planter (eller dyr) af én art, der 
snylter paa organismer af en anden. 
Det er nu noksaa eiendommeligt, at der er en stor plantegruppe 
— låvene — som fuldstændig gjør indtryk af normale, om end 
meget lavtstaaende, planter (d. v. s. planter af enkel, lidet komplice- 
ret organisation), hos hvilke de grønne celler tilhører én art, de 
farveløse celler, som med hensyn til mængde er de overveiende, en 
anden art. En lav gjør indtryk af en enkelt plante, men er i virke 
ligheden en koloni, sammensat af en hel del smaa grønne plante- 
individer — alger — og et planteindivid uden grønt farvestof — en 
sop — der lever paa algerne, holder dem som en slags slaver. 
Forholdet mellern de to elementer er i det smaa en gjentagelse, 
en kopi, af forholdet mellern hele jordens planteverden paa den ene 
