og store avlsgaarde; thi folk har der en mængde af hornkvæg, faar, saa 
at der laves meget af smør og ost; deraf lever menneskene for en stor 
del, samt ogsaa af kjød og alle slags fangst, saasom kjødet af rensdyr, 
hvale, sælhunde og bjørne; heraf nære folk sig der paa landet.« 
Det fremgaar tydelig heraf, at de til Grønland komne nordmænd 
har i flere henseender maattet lempe sin levevis efter landets tarv og 
delvis har optaget eskimoernes levemaade. Vistnok har de fra Norge 
og Island medført kjør, faar og tildels endog heste; men de har ikke 
kunnet leve heraf alene; korn har de altsaa heller ikke kunnet faa, men 
har væsentlig maattet hjælpe sig med jagt og fiske. Især synes sælhun- 
den med sit kjød og spæk at have ydet en væsentlig kontingent til 
deres kjøkken. I at drive sælhundejagt har de dog aldrig opnaaet eski¬ 
moens færdighed, de har ikke kunnet lære som disse at forfølge sæl- 
hunden i våndet og harpunere dem fra de lette skindbaade; de har 
været henviste til at fange sælhunden paa land, og naar den krøb op 
paa den faste is for at sole sig. 
Her maa man muligens ogsaa søge aarsagen til, at de paa Grøn¬ 
land bosatte nordboer senere bukkede under, da samfærdselen med 
moderlandene ophørte, og da de saaledes ikke længer derfra fik tilført 
forsterkning af sine fornødenheder. 
Deres klædedragt har bestaaet dels af vævet uld, men ogsaa og 
muligens væsentligst af skind ligesom eskimoernes. 
Husene blev byggede af kampestene, uden tømmer, da der heraf 
selvfølgelig intet fandtes, udenfor hvad man medbragte fra Norge, samt 
lidt drivtømmer. 
I det hele 'kan vistnok vore stamfrænders levevis paa Grønland 
karakteriseres som noksaa tarvelig; de har levet omtrent som Adam 
von Bremen fortæller om dem i sin beskrivelse af Nordens lande og 
øer: »Folket ernærer sig af fædrift og bedækker sig med faareskind. 
Der vokser ingen frugt og der haves kun lidet tømmer, hvorfor indbyg- 
gerne maa bo i underjordiske huler, samt have fælles tag, næring og 
leie med deres kvæg. De føre saaledes et helligt liv i enfoldighed, da 
de ikke stræber efter mer end det, som naturen giver; de kunne sige 
glade med apostelen: naar vi haver klæder og føde, saa lader os være 
tilfredse dermed! — thi deres bjerge tjene dem istedetfor byer og kil- 
derne for forlystelser.« 
Hermed vil vi forlade vore grønlandske stamfrænders liv. De 
norske kolonier paa Grønland blev altsaa grundlagt omkring slutten af 
det iode aarhundrede, og deres blomstringstid falder vistnok i de par 
første aarhundreder derefter; senere begyndte de at komme i for- 
fald, forbindelsen med Europa mindskedes stadig, og de al under¬ 
støttelse berøvede nordboer har ikke i længden kunnet holde sig lige- 
overfor de i antal overlegne eskimoer; de har delvis blandet sig 
