med disse, delvis er de direkte bukkede under for deres overfald 
ja man kan sogar endnu blandt eskimoerne finde sagn, som fortæller 
om, hvorledes deres forfædre gjorde ende paa de »skjæggede«, som 
eskimoerne kaldte nordboerne. De sidste nordboer har efter al sand- 
synlighed levet der i det 15de aarhundrede. 
Lidt efter lidt gik saa kjendskaben til søveien mellem Norge og 
Grønland tabt; det var en lang tid kun rent undtagelsesvis, at nogen 
europæer kom derbort; først ved Hans Egedes bekjendte virksomhed 
blev paany en fast forbindelse istandbragt (1721). 
Hvad nu Grønlands oprindelige beboere angaar, saa er de 
eskimoer, en gren af den folkerace, som er udbredt i de arktiske 
lande fra Grønland, over arktisk Nordamerika, til Behringsstrædet. De 
opfattes nu af anthropologerne, saavidt mig bekjendt, som en egen 
eiendommelig stamme af den mongolske folkerace. Eskimoerne er en 
i mange henseender yderst interessant folketype, neppe er noget folk 
saa specifikt uddannet for det liv, de har at føre. Eskimoerne fore¬ 
kommer paa vestkysten spredt i smaa kolonier fra de nordligste kjendte 
tragter lige til kap Farvel, paa østkysten kun yderst sparsomt; den 
største koloni dér er den, som ligger oppe ved Angmagsalik (ved kap 
Dan), og som blev fundet af den danske konebaadsekspedition for nogle 
faa aar siden. Om der endnu nordligere forekommer eskimoer paa øst¬ 
kysten, ved man ikke; det er dog ikke umuligt. Angmagsalikeme havde 
sagn om, at der nordenfor skulde bo folk, »som aldrig nogen havde seet.« 
Den tyske ekspedition, som med fartøiet Germ a ni a overvintrede paa 
østkysten længere nord, fandt vistnok ingen eskimoer, men de fandt dog 
talrige levninger og huse efter dem, hvad der tydede paa, at landet for 
ialfald ikke saa særdeles længe siden var beboet; muligens var de imid¬ 
lertid netop da uddøde. 
Hvor længe Grønland har været beboet af eskimoer, er ikke be¬ 
kjendt; at de var der, da vore forfædre havde landet, er utvilsomt, da 
levninger findes omtalte i de første beretninger. I en noget senere for- 
tælling om en reise, en skibbrudden nordmand, Thorgils Orrabeins- 
fostre, foretog langs Grønlands østkyst, nævnes de som noget alminde- 
lig bekjendt, de kaldes troldkoner, og man tænkte sig dem vistnok 
som noget underjordisk eller overnaturligt. 
Eskimoerne paa Grønland er, forsaavidt de ikke er opblandede med 
europæere, hvilket i nogen grad er tilfældet, »lave af vekst og udmer- 
ker sig især ved ualmindelig smaa hænder og fødder; ansigtsfarven er 
meget brun, selv fraregnet den urenlighed, som gjerne forøger den, da 
de aldrig vasker sig, ialfald ikke i vand; ansigterne er flade og brede, 
øinene noget skjæve, som hos den mongolske race. Haaret er ravn- 
8 
