120 
Den sidste maaneformørkelse. Total maaneformørkelse har i 
de sidste aar fundet en ny anvendelse i astronomien. Det er en be- 
kjendt sag, at maanen under sin gang om jorden stadig fremkalder de 
saakaldte stjernebedækninger, da naturligvis i et givet øieblik alle stjer¬ 
ner paa den plet af himmelen, som maanen dækker, er skjult bag denne. 
Da maanen er os forholdsvis nær, vil den dækkede plet af himmelen 
blive forskjellig for de forskjellige steder paa jorden; saaledes vil vi, 
som bor høit oppe mod nord, se maanen noget længere nede blandt 
stjernerne, end folk som bor længer sydpaa. De øieblikke da en stjerne 
forsvinder og senere atter kommer frem bag maaneranden, lader sig 
iagttage med stor skarphed, og man har allerede længe brugt dette som 
et middel til at bestemme observationsstedets geografiske længde. Men 
under almindelige omstændigheder, naar maanen er helt eller delvis lys, 
er det kun nogenlunde klare stjerner, hvis bedækning kan sees, da 
himmelgrunden i maanens umiddelbare nærhed er saa lys, at de mange 
smaa stjerner blir usynlige. Selv med gode kikkerter vil man neppe 
kunne iagttage bedækningen af stjerner under 6te størrelse. 
Anderledes stiller det sig under en total maaneformørkelse. Man 
kan da i maanens nærhed se stjerner lige ned til 9de og 10de eller med 
store kikkerter endog ute størrelse, og af saadanne smaastjerner findes 
der en stor mængde. De talrige stjernebedækninger, som paa denne 
maade kan sees i løbet af de timer, en total formørkelse varer, har man 
efter forslag af Dollen i Pulkova (nær St. Petersburg) begyndt at an¬ 
vende til bestemmelse af maanens diameter; observationerne kan tillige 
bruges til bestemmelse af dens afstand. Naturligvis har man mange 
gange tidligere maalt maanens diameter; men erfaring viser, at naar man 
maaler en og samme fjerne gjenstand, saavel naar den er lys som naar 
den er mørk, saa finder man paa grund af lysets irradiation diameteren 
noget større i første tilfælde end i sidste. Af grunde, som det her vilde 
blive for vidtløftigt at gaa nærmere ind paa, har et nøie kjendskab til 
maanens diameter stor betydning for videnskaben, da den griber ind i 
forskjellige astronomiske theorier. Anvendelsen af stjernebedækningerne 
til saadan maaling medfører dels den fordel, at maanen under formør¬ 
kelsen er, om ikke ganske mørk, saa dog meget mindre lys end ellers, 
dels at man fra forskjellige steder af jorden ser stjernerne fofsvinde og 
komme fiem igjen bag forskjellige punkter af maaneranden, hvorved 
man saa at sige faar maanen maalt paa alle kante", saaledes at virk¬ 
ningen af de mange smaa ujevnheder paa dens overflade (bjerge og 
dale) kan ventes at ville ophæve hverandre gjensidig i et stort antal 
observationer. 
Man har nu to gange forsøgt disse observationer, nemlig 4de okto¬ 
ber 1884 og 18de januar iaar. Begge gange var der gjoil omhyggelige 
forberedelser fra hr. Dollens side, idet man i Pulkova havde udført 
omtrentlige forudberegninger af bedækningernes begyndelse og ende for 
et stort antal observatorier paa den halvdel af jorden, hvor formørkelsen 
var synlig. Navnlig for udtrædelsens vedkommende er det nemlig nød- 
vendigt at vide, paa hvilken del af maaneranden man maa have op- 
merksomheden rettet, for i det rette øieblik at se det lille lyspunkt 
blusse op og notere tiden derfor. Belært ved erfaringerne fra forrige 
gang havde man iaar strukket forberedelsen endnu videre end da, idet 
