122 
staa ham ved at fremsende meddelelser (i ubetalt brev paategnet: 
Jordskjælviagttagelser, addresseret til »I)et meteorologiske Institut«, Kri¬ 
stiania). 
Forsteninger i Søndfjords fjelde. I nord for Sognefjordens 
munding ligger Atleøen. Den vestligste del indtages af fjeldet Skar- 
hamrene eller Brurestakjen. Dette sidste navn bruges af Nordfjordin- 
gerne, som seiler forbi her, fordi fjeldet er stribet og for saa vidt lig¬ 
ner en bruds skjørt. Striberne fremkommer ved, at der optræder to 
bergarter, en mørk, glinsende lerskifer, og en hvid, kvartsit med kvarts- 
konglomerat Fjeldet har allerede før tiltrukket sig geologers opmerk- 
somhed. Det er saaledes beskrevet og afbildet af Naumann (reisende 
tysk geolog), Hiortdahl og Irgens. 
Lerskiferen indeholder noget graa kalk. Deri fandt jeg i august 
maaned forrige aar levninger sjødyr, som tilhører den mellemste del 
af den siluriske periode (enkrinit-led, favosites , hcilysites catenularia ). 
Herved er eftervist, at bergarterne i dette fjeld (og efter al rimelighed 
i en stor del af den nærliggende egn) er dannede i hin fjerne tid, altsaa 
nær opimod den allerældste periode, fra hvilken man overhovedet kjen- 
der forsteninger. Dyrelevningerne i tjeldene ved Bergen og længere syd, 
paa Bønnneløen og Storen, er fra samme tid. (Se »Naturen* 1881. 
side 123 og 1883 side 77). Hans Reusch. 
Granitbrud ved Bergen. For den geologiske undersøgelse har 
undertegnede studeret det store granitstrøg, som udbreder sig i syd for 
Bergen over den nordlige del af Bømmeløen, vestsiden af Storen og 
største delen af Møgsterøerne. Her findes betydelige mængder af god 
bygningssten, som man hidtil ikke har agtet nok paa. 
Granitlandskabet paa de nævnte øer er meget ensformigt, sammen- 
sat -af en utallighed smaa rundagtige fjeldknauser. Fjeldet er kun spar¬ 
somt beklædt med lyng og græs, skov findes ikke; kun ganske und- 
tagelsesvis sees en og anden dyrket plet mellem klipperne. 
Flere steder er graniten bænket, det vil sige gjennemsat af ind- 
byrdes parallelle sprækker, hvorved den afdeles i plader. Disses tyk¬ 
kelse kan være paa omkring ‘/ 2 til 1 meter. Denne regelmæssige op- 
sprækning letter i høi grad brydning. Aller bekvemmest er forholdet, 
hvor man har en fjeldflade, som helder jævnt ned mod sjøen, og hvor 
opsprækningen gaar parallelt med skraaningen. Et par steder paa 
Bømmeløen, hvor dette er tilfældet, i Urangvaag og paa Rubbestadnes, 
har man anlagt stenbrud. Stenen benyttes nu og da i Bergen, hvor 
man for eksempel ser den anvendt til søiler i bazarbygningen paa Tor¬ 
vet. Graniten fra Bømmeløen har maaske ikke det værd, som den 
Fredrikshaldske granit, da man ikke saa let kan hugge plane flader paa 
den. Alligevel er det en meget brugbar bergart, paa hvilken jeg vil 
henlede opmerksomheden som en mulig udførselsgjenstand. I berg- 
afgift betaler man paa Bømmeløen kun 2 kr. for kubikfavnen, medens 
man i Fredrikshaldsegnen skal betale omtrent 6 kr. Ved billig sjøtrans¬ 
port kan sterien føres hen til steder, hvor man har vandfald lige ved 
kysten, om man vilde lægge vegt paa forædling af materialet ved fin- 
