136 
sker maalet; i virkeligheden blev deres stræben efter det midlet til 
fremskridt. Og i dette har man at søge den spire, som efter aartusen- 
dernes forløb har udviklet sig til vor tids meteorologiske videnskab. 
Ogsaa i middelalderens verdensopfatning spillede naturligvis alle'de 
storartede fænomener, himlen har at opvise, en betydningsfuld rolle. 
Den tids mennesker dvælede med forkjærlighed ved det vidunderlige, ; 
det, hvis aarsagsforhold den gang ikke kunde forklares ad erfaringens ' 
og fornuftens vei, og rummet udenfor vor klode frembød nok af saadant. 
Uden at se det væsentlige ved fænomener og legemer, hvad den tids 
videnskab ikke formaaede, greb man det uvæsentlige ved dem. Paa 
den maade søgte og indbildte man sig at finde forbindelser mellem 
naturens mest forskjelligartede foreteelser, saa at der ikke manglede et 
eneste led i en kunstig aarsagskjede, der strakte sig fra det fjerneste : 
tjerne, himmellegemerne, til det, som er enhver nærmest, det menneske¬ 
lige selv. Saaledes var mennesket stjernernes regimente undergivet 
(astra regunt hominem), og løsningen af enhver tilværelsens gaade : 
maatte søges inden denne kjede. Af denne saakaldte korrespondens- 
lære udsprang astrologien og alkymien. Dens videnskabelige i 
methodik var den gang ikke saa nøieregnende som nu, og hvor for- ‘ 
standen ikke længere fandt frem, tog man fantasien i sin tjeneste, idet 
man greb til magiske kunster. Da dette maatte ske ret ofte, blev mid- 1 
delalderens videnskabelighed en professionel magi, udstyret med mang- ' 
foldige, høist indviklede apparater. 1 ) Ved alle mere betydningsfulde 
begivenheder i livet, sattes disse i virksomhed, for at aflure den tause ■. 
natur et vink om fremtidens indhold. Landmanden, skibsrederen, kort 1 
sagt: alle næringsdrivende, som havde noget at resikere, skaffede sig I 
gjennem den magiske videnskabsdyrker, der, som oftest under regentens 
beskyttelse, hengav sig til sine astrolabier og smeltedigler. underretning 
om »aspekternes« stilling. 
Da astrologien befandt sig paa sit høieste, saa man vel aldeles 
bort fra det virkelige medium, atmosfæren, der formidler de øvrige him- 
mellegemers indflydelse paa det organiske liv paa vor planets overflade; 
men man anede en fjern virkning fra hine paa dette, og, da det 
en rigtig forstaaelse betingende mellemled savnedes, fyldte man dets 
plads med korrespondenstheoriens kuriøse opfindelser. Den vildledte 
forskeraand, den ligefremme godtroenhed, det frækkeste bedrageri og 
T ) Blandt disse fandtes f. eks. en del kunstigt udarbeidede tabeller eller saa¬ 
kaldte skalaer, hvis høieste værdier var tagne fra «urbilledernes verden«, de lavere 
fra »den himmelske verden «, elementerne og mikrokosmos, de laveste fra helvede. 
Til disse tabeller tyede middelalderens vise under sine eksperimenter paa samme 
maade som vor tids mathematikei;e til sine logarithmer eller forretningsmanden til 
sine rentetabeller. 
