39 
; Longuarendis Paaactning, naar hans Maiestat wandrede, eller war vdi 
Jagt vnder oben Himmel, mercket oc forfarit.« Og Tyge Brahe, hvis 
nøiagtige observationer dannede grundvolden for senere tiders astrono 
miske opdagelser, stod paa høiden af datidens naturforskning. Det om¬ 
handlede værk, »endog det siunes lidet oc ringe,« maa derfor med 
rette kunne betragtes som et fuldt værdigt monument over hin tids her¬ 
skende videnskabelige anskuelser paa et enkelt omraade. 
Vil vi nu indhente os kundskab om, hvor langt meteorologien var 
rykket frem i udvikling indtil henimod slutningen af det sekstende aar- 
hundrede, saa er Peder Flemløses Astrologia istand til at yde enhver 
ønskelig oplysning i saa henseende. 
Under en saadan undersøgelse vil vi straks erfare, at den gamle 
mystisk-magiske opfatning af himmellegemerne, specielt af planeterne, er 
— som allerede ovenfor omtalt — trængt tilbage for at give plads for 
en anskuelse, der vel kan siges at være feilagtig, men som dog ikke 
savner ethvert reelt grundlag. Vi faar høre, at »den rette Astrologische 
Konst, huilcken aff Solens, Maanens, oc de andre fem Planeters, 1 ) der 
til met ocsaa alle andre Stierners Natur oc egenskab, i deres vnderlige 
gang oc bewegelser, deres influentzer oc kraffter i den vnderste part aff 
Verden 2 ) her paa den Jordiske kretz randsager, oc at tilforn vide oc 
Prædicere, attraaer oc forgiffuer, er i sig sielff møget høy, Saa at den 
i mange stycker offuergaar Menniskens begribelse.« Disse ord er kun 
en svag gjenklang af den middelalderske ærefrygt for det mystiske, — 
saa svag, at den næsten kunde forveksles med en erkjendelse af den 
datidige meteorologiske videnskabs ufuldkommenhed. Men vi faar ogsaa 
se, at »Oc Lufften er her vdi en medel oc redskab, formedelst huilcken 
slige Naturlige operation oc influentzer sammenføgis oc vdspredes, huil¬ 
cken i sig de Himmelske kraffter oc indgiffuelser letteligen annemmer, 
oc dennem siden met Jorden oc Haffuet (huilcke oc Lufften omsueffuer) 
gienem gaar, oc alle de Leffuendes Diur, som der tilhører, oc hues der 
vdi oc offuen paa woxer, met deler, afficer oc beweger: At her vdaff 
icke allenist Lufften sielff met mangfoldige Meteorisch impræssionibus 
de Himmelske kraffter oc bewegelser finder oc annemer, men dennem 
ocsaa vdi Jorden oc Haffuet, oc blant alle det som der vnder begri- 
bes, vdspreer oc tilføyer, oc der vdaff ocsaa igien beueges.« Og her 
har vi netop udtrykket for den nyfødte erkjendelse af de meteorologiske 
fænomeners virkelige ophav: de atmosfæriske forandringer, bevirkede 
ved solens og maanens indflydelse. Denne erkjendelse betegner det 
*) Disse var Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn Andre kjendtes ikke. 
2 ) Verden deltes af «forstandige Philosophis« i tvende parter: den ene æthe- 
risk og himmelsk, den anden elementarisk og jordisk. Den første var aarsag, 
den anden følge. 
