140 
store fremskridt, hvorved det meteorologiske studium førtes ind paa 
den rigtige bane, den, ad hvilken fænomenernes forklaring og deres love 
var at søge. Det mystiske begreb: ætheriske og himmelske kræfter, vil 
for os ved betragtningen vise sig at indeholde hverken mere eller mindre 
end den gjensidige fjernvirkning mellem jorden med satellit og central- 
kloden. 
Paa grund af, at de meteorologiske anskuelser, hvoraf Peder Flem- 
løses her omhandlede bog er et udslag, er spirede op paa rester af 
»den rette Astrologische Konst« tilligemed brudstykker af en begyndende 
rigtigere opfatning af de meteorologiske omvekslingers aarsag, vil man 
ogsaa i denne bog, mellem de mange vildfarelser, opfange et og andet 
glimt, der varsler om, at man er kommet sandheden paa et nærmere 
hold. Vi vil anføre et par eller nogle faa eksempler, som vil vise dette. 
Peder Flemløses Astrologia »Indholder i sig sex Parter«, hver delt 
i »Capiteler« og »Artickler« og med saadant indhold: 
»Den Første vdwisser Tegen til Tøe oc klar Væir: item til Regn 
oc Dug.« 
»I den anden findis Tegen til Kuld Frost, Sne, Hagel, Rimfrost, 
mørck Wæirlig oc Tøe.« 
»Wid den tredie giffues tilkiende huor vdaff Mand kand forstaa, 
naar det vil Regne, eller Storme.« 
»Den herde Lerer huorledis Mand kand wijde naar det vil Torden, 
oc om den tilkommendis Torden er Skadelig eller ey.« 
»Den Fempte forkynder den tilkommendis Jordskiel.« 
»I den Siette forholdis nogle gemen stycker, aff huilcke Mand i 
nogen maade kand beslute, huorledis sig wil begiffue det tilkommendis 
Aar met Korn Vegst oc affgrøde, Oc met god eller Diur Tid.« 
I første part ser man begyndelsen til en fornuftig meteorologisk 
opfatning, idet det anføres som et varsel om klart veir, at solen gaar 
ned om aftenen »naturlige oc skiøn klar vbehindret skinnendis«, og at 
himmelen paa samme tid viser sig »pur oc reen, foruden all waad 
Damp, oc skyer.« Det samme varsel giver maanen, naar den »skin 
herlige blank oc klar, foruden al opstigendis Røg, Damp, Skyer«, eller 
naar den er »offuermaade huidactig blanck, som skøn Sølff farffue inden 
i Secken.« Men rester af gammel vildfarelse gaar igjen i ting som, at 
»store oc Languarendes Cometer giffue mesten altijd skarp oc tør Luft«, 
eller at, naar »Soden falder vdi Skaarstene«, vil der komme »waade 
dage met brusende wærligt, huilcket førøges met søndenfang vind.« 
Dyr, navnlig fugle, afgiver ved sin adfærd veirmærker; ligesaa er — og 
det hører jo den dag idag til god folkelig meteorologi — »werck i 
lederne« eller »gam el hoffuitwerck, vdi det heele eller halffue hoffuiU 
tegn paa, at »der er Regn oc wuæir forhaanden.« 
