maader: ved at bemægtige sig næring, som cellerne selv har brug for, 
eller ved at udsondre omkring sig stoffer, der virker forstyrrende eller 
som gift paa legemets celler. Vi skal betragte disse to maader hver for 
sig og vil da se, at det bliver mere og mere klart, hvorledes virkningen 
faktisk maa være. 
Efter hvad vi kjender til bakteriernes ernæring, ved vi, at de i 
virkeligheden lever af de samme stoffer, som tjener dyrene, selv de høiest 
organiserede af dem, til næring. Ja, vi ved mere: at denne lighed ikke 
er indskrænket til næringsstofferne alene, men ogsaa gjælder er- 
næringsmaaden. 
Blandt de stoffer, dyrene lever af, er der faa, som i uforandret 
form kan finde anvendelse i legemets livsprocesser og tjene cellerne, al 
hvilke de forskjellige organer er opbyggede, til næring. De stoffer, som 
uden forudgaaet forandring kan optages af cellerne, er kun de organiske 
syrer og druesukkeret. a ) Det almindelige sukker er ikke 1 og for sig 
nærende, men bliver det først ved i legemet at omdannes til drue- 
sukker. 
Denne omdannelse er forsaavidt en rent kemisk proces, som den 
let foregaar, naar syrer indvirker paa rørsukker enten med eller uden 
varmens hjælp. Men i de levende væseners legeme gaar den for sig 
paa en anden maade og bevirkes af et eiendommeligt stof, som visse 
celler udsondrer, et gjærstof (ferment), der under de forholde, som er 
tilstede i legemet, formaar at forvandle rørsukker til druesukker. 
Dette samme gjærstof danner sig f. eks. i sukkerroen, naar planten 
skal til at sætte frugt. Det overfører da det rørsukker, planten har lagret 
i roen, til druesukker, som der nu er brug for til dannelsen af frøene. 
Dette samme gjærstof er det ogsaa, som udskilles af den almindelige af 
smaa planter (soppe) bestaaende gjær, naar denne befinder sig i en rør- 
sukkeropløsning. Kunde man paa en eller anden maade hindre gjær- 
cellerne fra at udskille dette ferment, saa vilde de ikke være istand 
til at leve og fremkalde gjæring i en rørsukkeropløsning, om de end i 
en opløsning af druesukker kunde trives godt nok. Dette er forøvrigt 
ikke et rent tankeeksperiment; der findes forskjellige arter af de smaa 
gjærsoppe, og visse af disse arter formaar ikke at udskille det ofte om¬ 
talte ferment og kan derfor ikke leve i en rørsukkeropløsning og bringe 
denne til at gjære, om de end kan det i en opløsning af den anden 
sukkerart. 
Druesukker ligner det alm. rørsukker temmelig meget i udseende og smag, 
men er bl. a. mindre sødt. Det indeholdes i en hel del frugter, i honning og 
under visse omstændigheder i urinen; dannes af stivelse (kaldes derfor ogsaa stivelse- 
sukker) eller af almindeligt sukker ved indvirkning af syrer eller visse gjærstoffer 
Red. anm. 
